П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 495/4828/25	

Категорія:113070100 Головуючий в 1 інстанції: Братків І. І.
Місце ухвалення:м. Білгород-Дністровський
Дата складання повного тексту:06.04.2026р.

Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:

у складі:
головуючого – Бітова А.І.
суддів – Лук`янчук О.В.
– Ступакової І.Г.
при секретарі – Алексєєвій Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції України в Одеській області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності,

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі – ДПП) та Головного управління Національної поліції (далі – ГУНП) України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, передбаченого ст. 183 КУпАП України.
Обґрунтовуючи свої вимоги позивач вказував, що постанова про накладення адміністративного стягнення є незаконною, у зв`язку з відсутністю в діях позивача складу адміністративного правопорушення.
Відповідач – ДПП позов не визнав вказуючи, що за надання неправдивого повідомлення на громадянина ОСОБА_1 була складена адміністративна постанова за ст. 183 КУпАП серії ЕГА №1800643 від 20 червня 2025 року, з якою порушник ознайомився розписався та отримав копію, визнав свою провину.
Справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні.
Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 11 березня 2026 року позовну заяву ОСОБА_1 – задоволено.
Скасовано постанову серії ЕГА №1800643 від 20 червня 2025 року про адміністративне правопорушення у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст.183 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн.
Закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ст. 183 КУпАП за відсутності в його діях складу адміністративного правопорушення.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань з суб`єкта владних повноважень ГУНП України в Одеській області на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
В апеляційній скарзі ГУНП України в Одеській області ставиться питання про скасування судового рішення в зв`язку з тим, що воно постановлено з порушенням норм процесуального права. 
Доводи апеляційної скарги:
- в умовах, коли реагування на подію вже здійснювалося, повторне звернення без наявності нових обставин об`єктивно створює безпідставне навантаження на систему реагування та свідчить про зловживання правом;
- висновок суду першої інстанції про відсутність доказів завідомо неправдивого виклику є передчасним та необґрунтованим, оскільки суд не врахував сукупність встановлених обставин справи. Як вбачається з матеріалів, первинне повідомлення про можливе правопорушення було прийняте та перебувало на відпрацюванні наряду поліції, який безпосередньо знаходився на місці події та здійснював перевірку викладених обставин. Незважаючи на це, позивач, усвідомлюючи факт реагування поліції, повторно звернувся на спецлінію "102" із аналогічним повідомленням та вимогою направлення додаткових нарядів поліції.
- такий повторний виклик не містив нових обставин, не був спрямований на повідомлення нової події та об`єктивно створював безпідставне навантаження на систему реагування поліції.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги ГУНП України в Одеській області, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Обставини встановлені судом першої інстанції, підтверджені судом апеляційної інстанції та неоспорені учасниками апеляційного провадження.
Відповідно до постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення ЕГА №1800643 від 20 червня 2025 року старшим сержантом поліції Білгород-Дністровського РВП ГУНП в Одеській області Бєлим Р.І. притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст.183 КУпАП.
Суть адміністративного правопорушення у вказаній постанові зазначено - "20 червня 2025 року ОДЕСЬКА БІЛГОРОД-ДНІСТРОВСЬКИЙ Р-Н С-ЩЕ ЗАТОКА БУЛЬВАР ЗОЛОТИЙ БЕРЕГ 33 Заявник здійснив не правдивий виклик на лінію 102 про адміністративне правопорушення, Ураховуючи, що гр-нин (ка) ОСОБА_2 вчинив (ла) адміністративне правопорушення передбачене ст. 183 Кодексу України про адміністративні правопорушення."
На підставі вказаної постанови позивача було притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді адміністративного стягнення та накладено штраф в розмірі 850 грн.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції виходив з того, що вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за яке його притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено стягнення не підтверджується належними і допустимими доказами. Водночас, при винесенні вказаної постанови посадовою особою не з`ясовано всіх обставин, що підлягають з`ясуванню при розгляді справи про адміністративне правопорушення відповідно вимог ст. 280 КУпАП.
Отже, суд першої інстанції вважав за необхідне скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення від 20 червня 2025 року серія ЕГА №1800643 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене статтею 183 КУпАП, а провадження у справі закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Колегія суддів не погоджується з цими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Пунктом 7 ч.1 ст. 4 КАС України визначено, що суб`єкт владних повноважень – орган державної влади (у тому числі без статусу юридичної особи), орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Відповідно ч. 3 ст. 48 КАС України якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до ухвалення рішення у справі за згодою позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі, якщо це не потягне за собою зміни підсудності адміністративної справи. Суд має право за клопотанням позивача до ухвалення рішення у справі залучити до участі у ній співвідповідача.
Частиною 4 ст. 48 КАС України визначено, що якщо позивач не згоден на заміну відповідача іншою особою, суд може залучити цю особу як другого відповідача. У разі відмови у задоволенні позову до такого відповідача понесені позивачем витрати відносяться на рахунок держави.
Згідно п.2 ч.2 ст. 188 КАС України суд відкладає підготовче засідання в межах визначеного цим Кодексом строку підготовчого провадження у випадках залучення до участі або вступу у справу третьої особи, заміни позивача, заміни неналежного відповідача, залучення співвідповідача.
Тобто, згідно ст.ст. 48, 188 КАС України саме до повноважень суду першої інстанції віднесено заміна первісного відповідача на належного чи залучення до участі у справі другого відповідача (співвідповідача) не залежно від наявності на це згоди позивача. 
Втім, суд першої інстанції не скористався наділеним правом та в порушення процесуального права до ухвалення рішення у справі не здійснив заміну первісного відповідача на належного чи залучення до участі у справі другого відповідача (співвідповідача).
Пунктом 11 ч.1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року №580-VIII (далі – Закон №580-VIII) визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів.
Згідно ч.1 ст. 8 Закону №580-VIII поліція діє виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України.
Пунктом 8 ч.1 ст. 23 Закону №580-VIII поліція відповідно до покладених на неї завдань у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Статтею 222 КУпАП передбачено, які справи про адміністративні правопорушення розглядають органи Національної поліції. До таких справ віднесено, зокрема, справи про правопорушення, відповідальність за які передбачена ст. 183 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Частиною 3 ст. 288 КУпАП передбачено, що постанову іншого органу (посадової особи) про накладення адміністративного стягнення, постанову по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі можна оскаржити у вищестоящий орган (вищестоящій посадовій особі) або в районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд, у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими цим Кодексом.
Відповідно до Положення про Національну поліцію, затвердженого Кабінетом Міністрів України від 28 жовтня 2015 року №877 Національна поліція є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується та координується Кабінетом Міністрів України через Міністра внутрішніх справ і який реалізує державну політику у сферах забезпечення охорони прав і свобод людини, інтересів суспільства і держави, протидії злочинності, підтримання публічної безпеки і порядку.
Структура центрального органу управління та територіальних органів Національної поліції, кошторис Національної поліції затверджуються Головою Національної поліції за погодженням з Міністром внутрішніх справ.
Пунктом 14 вказаного Положення передбачено, що Національна поліція є юридичною особою публічного права, має печатку із зображенням Державного Герба України та своїм найменуванням, власні бланки, рахунки в органах Казначейства.
В свою чергу, Постановою Кабінету Міністрів України від 16 вересня 2015 року №730 "Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ", були утворені як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції за переліком згідно з додатком 1, зокрема, і ДПП як міжрегіональний територіальний орган Національної поліції.
Що стосується вимог по суті спору, колегія суддів зазначає наступне:
Частиною 2 ст. 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 183 КУпАП передбачено, що завідомо неправдивий виклик пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань – тягне за собою накладення штрафу від п`ятдесяти до двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Об`єктом цього правопорушення є суспільні відносини у сфері громадського порядку.
Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ст. 183 КУпАП, полягає у завідомо неправдивому виклику пожежно-рятувального підрозділу (частини), поліції, бригади екстреної (швидкої) медичної допомоги або інших аварійно-рятувальних формувань. Дії правопорушника спрямовані на зрив роботи таких служб, як пожежна охорона, поліції, медична допомога, аварійні бригади, що обслуговують газову, водопровідну, опалювальну, електричну та інші системи житлово-комунального господарства. Правопорушник викликає представника хоча б однієї з перерахованих у статті спеціальних служб нібито для надання допомоги, знаючи наперед про те, що в цьому немає ніякої необхідності.
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю прямого умислу. Правопорушник, повідомляючи певну інформацію спеціальній службі, усвідомлює, що вона є неправдивою, і бажає даремного виїзду на місце виклику працівників цієї служби.
Відповідно ч.1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Винність діяння є обов`язковою ознакою адміністративного правопорушення (проступку), викладеного у ст. 9 КУпАП.
Як вбачається з матеріалів справи, позивач категорично заперечує вчинення нею адміністративного правопорушення передбаченого ст. 183 КУпАП.
Відповідно ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для справи.
Згідно ст. 254 КУпАП про вчинення адміністративного правопорушення складається протокол уповноваженими на те посадовою особою або представником громадської організації чи органу громадської самодіяльності.
Відповідно ст. 283 КУпАП розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Колегія суддів наголошує на тому, що постанова про адміністративне правопорушення не може оцінюватися судом в розумінні ст. 73 КАС України у якості належних і допустимих доказів, що підтверджує факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 183 КУпАП, оскільки заперечується позивачем, а інші докази, які б її обґрунтовували в матеріалах справи відсутні.
Відповідно ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів. Докази суду надають особи, які беруть участь у справі.
Згідно ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідно ст. 251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ч.1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2025 року на спецлінію "102" надійшло повідомлення від ОСОБА_3 про можливе порушення правил безпеки людей на водних об`єктах за адресою: Одеська обл., Білгород-Дністровський р-н, смт. Затока, бульвар Золотий берег, 33, на території бази відпочинку "Променад", а саме - відсутність рятувальних засобів та рятувальника біля басейну. 
Вказане повідомлення було зареєстровано в установленому порядку та передано для реагування наряду поліції Білгород-Дністровського районного відділу поліції ГУНП в Одеській області. 
На момент отримання повідомлення працівники поліції – старший сержант поліції ОСОБА_4 та старший сержант поліції ОСОБА_5 – перебували на службі у складі групи реагування та здійснили виїзд на місце події. 
Після прибуття за вказаною адресою працівниками поліції було встановлено заявницю ОСОБА_3 , а також громадянина ОСОБА_1 .. 
У ході реагування на первинне повідомлення працівниками поліції було розпочато перевірку викладених обставин, зокрема прийнято відповідну заяву від ОСОБА_1 щодо можливого порушення правил безпеки людей на водних об`єктах, а також здійснювались інші необхідні дії, спрямовані на з`ясування обставин події. 
Отже, на момент подальших дій ОСОБА_1 подія вже перебувала на офіційному відпрацюванні уповноваженим нарядом поліції, який безпосередньо знаходився на місці події та здійснював перевірку повідомленої інформації. 
Незважаючи на це, під час здійснення працівниками поліції перевірки за первинним повідомленням, ОСОБА_1 повторно звернувся на спецлінію "102" та здійснив ще один виклик поліції з аналогічним змістом, повідомивши про ті самі обставини, що вже були предметом реагування, а також додатково висловив вимогу направлення на місце події інших нарядів поліції. 
Зміст повторного повідомлення фактично дублював первинне, не містив нових обставин, які б свідчили про виникнення додаткової небезпеки, загрози життю чи здоров`ю осіб або інших підстав для негайного залучення додаткових сил та засобів поліції. 
При цьому повторний виклик було здійснено у той час, коли працівники поліції вже перебували на місці події, прийняли заяву та здійснювали відповідні процесуальні дії щодо перевірки викладених обставин. 
Вважаючи, що повторний виклик поліції ОСОБА_1 був здійснений за відсутності нових обставин та за умов, коли подія вже перебувала на відпрацюванні, що об`єктивно виключало необхідність повторного реагування, старшим сержантом поліції ОСОБА_4 було прийнято рішення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП та винесено постанову серії ЕГА №1800643 від 20 червня 2025 року про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 гривень.
При цьому, позивач не заперечує того факту, що він особисто здійснив повторний виклик у той час, коли працівники поліції вже перебували на місці події.
З урахуванням зазначеного, колегія суддів вважає, що позивач свідомо звернувся на гарячу лінію "102" та здійснив ще один виклик поліції з аналогічним змістом, повідомивши про ті самі обставини, що вже були предметом реагування, що є підтвердженням наявності, у діях позивача, складу адміністративного правопорушення за ст.183 КУпАП.
З урахуванням вищенаведених обставин, колегія суддів вважає, що відповідачем під час розгляду матеріалів про вчинення адміністративного правопорушення щодо позивача дотримано вимоги ст. 280 КУпАП, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, перевірено чи мав місце факт вчинення адміністративного правопорушення, зібрано та досліджено необхідні додаткові матеріали, що дає підстави дійти висновку про наявність у діях позивача складу адміністративного правопорушення ст. 183 КУпАП.
Таким чином, аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та встановлені фактичні обставини справи, колегія суддів вважає, що відповідач діяв у спосіб, на підставі та у відповідності до закону, а тому оскаржувана постанова по справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ст. 183 КУпАП є правомірною та підстави для її скасування відсутні, що помилково не врахував суд першої інстанції.
Підсумовуючи викладене колегія суддів доходить висновку про необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 ..
Враховуючи, що судом першої інстанції порушені норми процесуального права та неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до невірного вирішення справи, а також, що висновки суду не відповідають обставинам справи, колегія суддів, керуючись п.п.3, 4 ч.1 ст. 317 КАС України вважає необхідним, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ..
Колегія суддів не змінює розподіл судових витрат відповідно ст. 139 КАС України.

Керуючись ст.ст. 272, 286, 308, 310, п.2 ч.1 ст. 315, п.п.3, 4 ч.1 ст. 317, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, –

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції України в Одеській області задовольнити.
Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 06 квітня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Головного управління Національної поліції України в Одеській області про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 19 травня 2026 року.

Головуючий: Бітов А.І.

Суддя: Лук`янчук О.В.

Суддя: Ступакова І.Г.