ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

29 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/2152/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Коршуна А.О., Чепурнова Д.В., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року у справі № 280/2152/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшов позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, третя особа Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, у якому просить суд:
-визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області від 19.02.2025 № 08450020651 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах.
-зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди з 01.09.1986 по 24.01.1989, з 01.02.1989 по 28.08.1989, з 25.10.1989 по 08.05.1990, призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» згідно із Рішенням Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020 з 11.02.2025.
В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що 11.02.2025 вона звернулася до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком на пільгових умовах, у зв`язку з досягненням 50 - річного віку та наявністю необхідного стажу. Проте, оскаржуваним рішенням позивачу відмовлено в призначенні пенсії у зв`язку із недосягненням пенсійного віку у 55 років, передбаченого п. 8 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». З огляду на зміст рішення Конституційного Суду № 1-р/2020 від 23.01.2020 у справі № 1-5/2018 (746/15) вважає, що до спірних правовідносин має застосовуватись п. «з» ст. 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, яка діяла до ухвалення Закону України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», згідно із якими пенсійний вік становить 50 років. До того ж, позивач зазначає про протиправність відмови відповідача у зарахуванні до її страхового стажу періодів навчання та роботи, записи про які містяться в її трудовій книжці НОМЕР_1 , оскільки не вона не має нести відповідальності за неналежно здійснені записи у її трудовій книжці, а також тому, що така відмова є проявом надмірного формалізму та порушенням принципу належного урядування. Просить задовольнити позовні вимоги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року у справі № 280/2152/25 позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного Фонду України в Хмельницькій області від 19.02.2025 № 08450020651 про відмову в призначенні ОСОБА_1 , пенсії за віком на пільгових умовах як працівнику міського пасажирського транспорту відповідно до п. «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 року №1-рп/2020. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 період навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989 та періоди роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, з 25.10.1989 по 08.05.1990, згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 03.02.1989 та призначити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до п. «з» п. з ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з урахуванням Рішення Конституційного суду України від 23.01.2020 року №1-рп/2020, з 11.02.2025.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду скасувати та прийняти нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
Позивач правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного судового рішення норм матеріального та процесуального права, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що позивач звернулася за призначенням пенсії за віком на пільгових умовах 11.02.2025 через веб-портал Пенсійного фонду України.
19.02.2025 за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Хмельницькій області розглянуто заяву від 11.02.2025 та додані до неї документи та прийнято рішення № 08450020651 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 8 частини 2 статті 114 Закону № 1058 у зв`язку із недосягненням позивачем пенсійного віку (55 років).
На підставі доданих до заяви про призначення пенсії документів та даних, наявних реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, до страхового стажу зараховані всі періоди роботи Позивача, і відповідно страховий стаж склав 26 років 9 місяців 15 днів.
Стаж роботи водієм міського пасажирського транспорту склав 13 років 1 місяць 8 днів.
На день подання заяви про призначення пенсії вік позивача становить 53 роки 8 місяців 21 день.
Крім того згідно спірного рішення до страхового стажу не зараховано
- період навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989, відповідно до запису трудової книжки НОМЕР_1 від 03.02.1989, оскільки в графі 4 відсутня дата видачі свідоцтва, саме свідоцтво для призначення пенсії не надано;
-період роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, відповідно до запису трудової книжки від 03.02.1989 НОМЕР_1 , оскільки виявлено розбіжність у даті звільнення (28.08.1989) з роботи та даті наказу про звільнення з роботи (05.10.1989) 
- період роботи з 25.10.1989 по 08.05.1990, відповідно до запису трудової книжки від 03.02.1989 НОМЕР_1 , оскільки у записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства.
Позивач не погодившись із вказаним рішенням, звернулася з даним адміністративним позовом до суду.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів виходить із такого.
Відповідно до пункту «з» статті 13 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» в редакції, чинній до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VІІІ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення», на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи водії міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятих у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи 25 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи 20 років, в тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Законом № 213-VIII від 02.03.2015, який набув чинності 01.04.2015, збільшено раніше передбачений пунктом «з» статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах жінкам з 50 до 55 років і визначено необхідний стажі роботи: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
03.10.2017 Верховною Радою України ухвалено Закон «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» № 2148-VIII, яким Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено розділом XIV-1, який передусім, у контексті предмету спору, містить приписи статті 114 такого змісту на пільгових умовах пенсія за віком призначається: … 8) водіям міського пасажирського транспорту (автобусів, тролейбусів, трамваїв) і великовагових автомобілів, зайнятим у технологічному процесі важких і шкідливих виробництв, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу: для чоловіків - не менше 30 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 12 років 6 місяців; для жінок - не менше 25 років, у тому числі на зазначеній роботі не менше 10 років.
Зміст зазначеної норми ідентичний пункту «з» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» щодо підвищення на 5 років стажу роботи, який дає право виходу на пенсію на пільгових умовах.
Рішенням Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 у справі 1-5/2018(746/15) визнані такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII (пункт 1 Рішення № 1-р/2020).
Таким чином, з 23.01.2020 в Україні існують два закони, які одночасно регламентують правила призначення пенсій на пільгових умовах, а саме: пункт «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, та пункт 8 частини 2 статті 114 Закону №1058-IV від 09.07.2003 в редакції Закону №2148-VIII від 03.10.2017, при цьому в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах перший із цих законів визначає такий вік у 50 років, тоді як другий - у 55 років.
Суд апеляційної інстанції вважає прийнятним врахувати висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 03 листопада 2021 року у зразковій справі №360/3611/20, де Суд вказав на наявність колізії між нормами Закону №1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020 з одного боку, та Законом № 1058-ІV - з іншого в частині віку набуття права на пенсію на пільгових умовах. Суд зазначав, що оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, то вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (див. пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі Щокін проти України). У цьому випадку, за висновками Суду, застосуванню підлягають саме норми Закону № 1788-ХІІ з урахуванням Рішення № 1-р/2020, а не Закону № 1058-ІV.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Зі змісту спірного рішення вбачається, що позивачка досягла 50 років, її страховий стаж складає 26 років 9 місяців 15 днів, пільговий стаж водієм міського пасажирського транспорту- 13 років 1 місяць 8 днів, що є достатнім для призначення пенсії за віком на пільгових умовах згідно п. «з» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно із Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020.
Стосовно зарахування до страхового стажу позивачки період навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989, періоду роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, з 25.10.1989 по 08.05.1990.
Згідно ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Частиною 4 ст. 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до ст.62 Закону України №1788-ХІІ «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку, за відсутності трудової книжки, а також у випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження стажу роботи приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, а також виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Отже, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. І лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пенсійне забезпечення, необхідне надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації.
Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постановах від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 та від 07 березня 2018 року у справі №233/2084/17.
Так, спірним рішенням відповідача від 19.02.2025 № 08450020651 позивачці не зараховано до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989, відповідно до запису трудової книжки НОМЕР_1 від 03.02.1989, оскільки в графі 4 відсутня дата видачі свідоцтва, саме свідоцтво для призначення пенсії не надано, період роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, відповідно до запису трудової книжки від 03.02.1989 НОМЕР_1 , оскільки виявлено розбіжність у даті звільнення (28.08.1989) з роботи та даті наказу про звільнення з роботи (05.10.1989) період роботи з 25.10.1989 по 08.05.1990, відповідно до запису трудової книжки від 03.02.1989 НОМЕР_1 , оскільки у записі про прийняття на роботу відсутня назва підприємства.
Апеляційний суд з`ясував, що трудова книжка позивача НОМЕР_1 від 03.02.1989 містить відомості про трудову діяльність позивача у періоді навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989 та періоди роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, з 25.10.1989 по 08.05.1990.
Колегія суддів вважає, що недоліки у трудовій книжці позивачки, про які вказує пенсійний орган, не впливають на зарахування певних періодів позивачки, які підтверджено відомостями трудової книжки, до її страхового стажу.
Апеляційний суд звертає увагу, що неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Також, апеляційний суд враховує, що Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а висловив позицію про те, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Апеляційний суд вважає, що визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Таким чином, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що пенсійним органом протиправно не зараховано позивачці до страхового стажу період навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989 та періоди роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, з 25.10.1989 по 08.05.1990, а тому з метою належного захисту прав позивачки слід зобов`язати пенсійний орган зарахувати позивачці спірний період навчання з 01.09.1986 по 24.01.1989 та періоди роботи з 01.02.1989 по 28.08.1989, з 25.10.1989 по 08.05.1990 до її страхового стажу.
Отже, судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
Передбачені ст.317 КАС України підстави для зміни або скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ст. ст. 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 09.07.2025 року у справі № 280/2152/25 - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов 

Судове рішення набрало 
законної сили 
29 травня 2026 року 
Виготовлено з автоматизованої 
системи документообігу суду
Суддя   С.В. Сафронова