Номер провадження: 22-ц/813/5101/26 
Справа № 522/13951/19
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя-доповідач), 
Лозко Ю.П., Коновалової В.А., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач – Приватне підприємство «Поліграф»,
третя особа – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги  Приватного підприємства «Поліграф» та ОСОБА_2 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 рокуу складі судді Абухіна Р.Д., 
встановив:
У серпні 2019 року ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного підприємства «Поліграф», в якому просила:
- вилучити у ПП «Поліграф» всі контрафактні примірники твору Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов» (мовою оригіналу) згідно заявленого тиражу;
- стягнути з ПП «Поліграф» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за порушення авторського права у розмірі 369349,50 грн.;
- стягнути з відповідача на користь позивача вартість судових витрат у розмірі 13693,50 грн.
ОСОБА_1 обґрунтовувала свої вимоги тим, що у квітні 2019 року їй стало відомо про те, що відповідач опублікував 300 примірників твору у двох томах «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», автором якого зазначено ОСОБА_3 , та здійснив незаконне сповіщення про наявність переданих прав на Твір шляхом використання знаку охорони авторського права (латинська літера «c», обведена колом). На думку ОСОБА_1 , такі дії відповідача порушили її виключні майнові права на Твір, призвели до порушення цілісності Твору як об`єкту права інтелектуальної власності, а також до перекручення та спотворення Твору, що завдало шкоди честі та репутації автора.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: вилучено у ПП «Поліграф» всі контрафактні примірники твору Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов» згідно заявленого тиражу; стягнуто з ПП «Поліграф» на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію за порушення авторського права у розмірі 92337,37 грн.; стягнуто з ПП «Поліграф» на користь ОСОБА_1 вартість судових витрат у розмірі 11692 грн. У задоволені решти вимог відмовлено.
Не погодившись з вищевказаним рішенням суду, Приватне підприємство «Поліграф» та ОСОБА_2 подали апеляційні скарги.
У апеляційній скарзі ПП «Поліграф» просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга ПП «Поліграф» обґрунтована тим, що з боку ПП «Поліграф» не було порушено авторське право позивача стосовного друку книги Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», оскільки за життя сам ОСОБА_3 надав дозвіл на друк книги, а в подальшому ОСОБА_2 , як дружина та власник 3/4 частки об`єкта авторського права, не заперечувала проти друку вказаної книги апелянтом. Крім того, ПП «Поліграф» зазначає, що документи, на яких ґрунтується Звіт про оцінку майнових прав на об`єкт інтелектуальної власності (реєстраційний номер свідоцтва НОМЕР_1 від 27 липня 2014 року) від 19 липня 2019 року, втратили чинність, оскільки ОСОБА_1 не є 100% власником авторських прав.
У апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ОСОБА_2 є власником 3/4 частки майнових прав на твір, а відтак, апелянт має право на розпорядження своєю власністю. Задовольнивши позовну вимогу про вилучення книг, суд першої інстанції порушив права апелянта, як власника, адже книги, які було надруковано, були подаровані в бібліотеки України, що слугує пам`яттю про автора книги. Крім того, ОСОБА_2 вважає, що з боку ПП «Поліграф» не було порушено права позивача стосовно друку книги Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», оскільки за життя ОСОБА_3 надав дозвіл на друк вказаної книги, а після його смерті ОСОБА_2 , як дружина та власник 3/4 частки майнових прав на твір, не заперечувала проти друку книги ПП «Поліграф».
Постановою Одеського апеляційного суду від 17.12.2024 апеляційні скарги ПП «Поліграф» та ОСОБА_2 задоволено частково: рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року скасоване, постановлено нове судове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до ПП «Поліграф», третя особа: ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за порушення авторського права – відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Поліграф» судові витрати у справі в сумі 5540,25 гривень. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у справі в сумі 5540,25 гривень.
Постановою Верховного суду від 21.01.2026 касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково: постанову Одеського апеляційного суду від 17.12.2024 скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
У судовому засіданні представник позивачки ОСОБА_1 підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Відповідач ПП «Поліграф» та третя особа ОСОБА_2 в судове засідання 28.05.2026 не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, від директора ПП «Поліграф» надійшла заява про відкладення розгляду справи через стан його здоров`я, після судового засідання на адресу суду надійшла заява представника ОСОБА_2 .
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Щодо клопотання директора ПП «Поліграф» про відкладення розгляду справи колегія суддів вважає, що останнє не підлягає задоволенню.
Як вбачається з матеріалів справи, підставою для відкладення розгляду справи заявник зазначив хворобу директора юридичної фірми. Водночас суд враховує, що ПП «Поліграф» , як юридична особа не позбавлена була можливості забезпечити участь у справі через іншого представника або уповноважену особу, а тому сама по собі тимчасова непрацездатність директора не свідчить про неможливість реалізації процесуальних прав сторони. 
Крім того, суд бере до уваги тривалість розгляду даної справи та необхідність дотримання принципу розумних строків судового провадження. Неодноразове відкладення судового розгляду без наявності виняткових та належним чином підтверджених обставин призводить до безпідставного затягування розгляду справи та порушення права інших учасників процесу на своєчасний судовий захист. 
За таких обставин суд не вбачає достатніх підстав для відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим клопотання не підлягає задоволенню. 
Щодо клопотання представника ОСОБА_2 – адвоката Ільченко К.Р., про відкладення розгляду справи, колегія суддів звертає увагу, що останнє надійшло на адресу суду 28.05.2026 о 11:06 год., а судове засідання у вказаній справі було призначено на 28.05.2026 о 9:30 год., та було розпочате о 9:30 год. і закінчилось о 10:17 год. Тобто вказане клопотання надійшло вже після судового засідання та не може бути прийняте судом до уваги. 
Колегія суддів, також враховує, що явка учасників справи в судове засідання до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, та такою не визнавалась. Відтак відсутність вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи по суті, крім того вказана справа направлена Верховним Суду на новий розгляд, сторони не були позбавлені можливості викласти свою правову позицію у поданих до суду процесуальних документах.
За таких обставин наведені в клопотаннях причини не свідчать про неможливість розгляду справи за відсутності зазначених осіб. 
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляд, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.
28.05.2026 суд перейшов на стадію ухвалення рішення, яке проголошено 04.06.2026.
В судове засідання, призначене на 04.06.2026 сторони не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. 

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення сторони скаржників, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Вказаним вимогам рішення суду в повній мірі не відповідає, виходячи з наступного.
Встановлено, що предметом судового розгляду є правовідносини щодо майнових прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», що належали ОСОБА_3 на підставі Свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року.
Автор Твору ОСОБА_3 , 1937 року народження, – видатний український вчений, професор основ архітектури і реставрації, Академік Інженерної Академії України, академік Будівельної Академії України, член-кор. Академії Архітектури України, член-кореспондент Міжнародної інженерної академії, дійсний член Нью-Йоркської Академії наук, дійсний член ІКОМОС; професор архітектури і реставрації. Ним опубліковано понад 300 наукових робіт, виконано 20 проектів, отримано 5 авторських свідоцтв на винаходи.
14 вересня 2012 року між Центром соціальних програм «ОПТІМУМ» («Видавництво») та ОСОБА_3 («Замовник») було укладено Договір на виготовлення поліграфічної продукції № 01/2012 (далі - Договір № 01/2012), відповідно до пункту 1.1. якого Замовник передає Видавництву для тиражування на російській мові монографію «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций, материалов».
Відповідно до пункту 1.3. Договору № 01/2012 Видавництво зобов`язано випустити у світ твір через два місяці після затвердження макету.
Згідно пункту 1.4. Договору № 01/2012 Видавництво зобов`язується не вносити без згоди Замовника будь-які зміни, як у сам твір, так і в його назву, та в ім`я Замовника, а також не постачати твір без згоди Замовника ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями і якими б там не було поясненнями.
Згідно пункту 1.6. Договору № 01/2012 технічна характеристика поліграфічної продукції приведена в технічному паспорті.
Згідно пункту 2.1. Договору № 01/2012 вартість виготовлення поліграфічної продукції складає 230 000,00 грн.
Відповідно до пункту 2.2. Договору № 01/2012 за виробництво продукції, пойменовану вище, Замовник сплачує Видавництву аванс в розмірі вартості до друкарської підготовки, яка дорівнює 39 080, 00 грн на момент підписання договору. Решта 190 920,00 грн вносяться при переданні макета в типографію.
Згідно пункту 3.3. Договору № 01/2012 Видавництво несе повну відповідальність за точність і достовірність якісного відтворення текстової та ілюстративної інформації, наданої Замовником.
Відповідно до технічного паспорту, який є невід`ємною частиною Договору №01/2012: автор ОСОБА_4 ; назва - монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций, материалов»; вид продукції – книга; формат – А 3 (297*420мм); розташування - книжкове; об`єм – 1600 сторінок; текстовий блок – 682 сторінки; кольоровість текстового блоку – 664 сторінки - 1+ 1, 18 сторінок – 4+4; бумага блоку офсетна, щільність 80 г/м2; блок вкладок – 718 сторінок; кольоровість блоку вкладок 664 сторінки – 1+1; папір блоку вкладок крейдована щільністю 90 г/м2; тираж– 50 екземплярів; спосіб друку – офсетний; палітурка – тверда, тип 7БЦ; кольоровість обкладинки – 4+4; форзац подвійний кольоровість – 4+4; написи на обкладинці – золотим тисненням; по чотирьом кутам – мідні куточки; лясе; вартість робіт – 230 000,00 грн; строк виготовлення – два місяці після узгодження макету і обкладинки замовником.
Відповідно до Договору №01/2012 Центром соціальних програм «ОПТІМУМ» був розроблений у 2014 році та узгоджений сторонами угоди макет Твору відповідно до технічного паспорту на виготовлення поліграфічної продукції. Оригінал Твору має наступний макет: видання книги в одному томі. Формат книги - А3. Малюнки на крейдованому папері 90 г/м2. Форзац і шмуцтитули - на глянцевому папері, повнокольоровим друком. Обкладинка: малюнок в кольорі на чорному тлі без тиснення, написи «золотом», рамка золотим кольором. Торець книги: кольорові малюнки, напис «золотом» на чорному тлі.
В подальшому був виданий в електронній формі твір: «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций, материалов/Монография. ОСОБА_4 – Одеса: изд-во «Optimum», 2014. – 670 с., 738 ил.» ISBN НОМЕР_2 , УДК 72.01;72.02(4/9);72.03. Твір розміщено в електронних бібліотеках на підставі відповідних Договорів та є доступним для публічного ознайомлення.
ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
10 лютого 2016 року державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори Чорною С. Г. була заведена спадкова справа № 37/2016 на підставі заяви дружини спадкодавця - ОСОБА_2 про прийняття спадщини за законом від 10 лютого 2016 року № 79, яка відкрилась у зв`язку зі смертю ОСОБА_3 .
11 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року, державний нотаріус Першої Одеської державної нотаріальної контори Чорна С. Г. посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 2008 року за реєстровим № 4-12071, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з авторських прав на твір Монографія. «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року. Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 4122.
06 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_1 , Приморської державної нотаріальної контори, державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори Чорної С. Г. про визнання недійсним свідоцтва, виданого ОСОБА_1 про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року, та визнання за собою права власності на твір (справа № 522/20812/19).
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року у справі № 522/20812/19 позовна заява ОСОБА_2 була задоволена частково. Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 24 січня 2017 року, видане на ім`я ОСОБА_1 . Скасовано реєстраційний запис в спадковому реєстрі про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2017 року стосовно авторських прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов». Визнано право власності за ОСОБА_2 на 3/4 майнових прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов». В задоволенні решти вимог відмовлено.
23 лютого 2023 року у справі № 522/20812/19 постановою Одеського апеляційного суду рішення Приморського районного суду м. Одеси від 13 жовтня 2021 року в частині задоволення позовних вимог щодо скасування реєстраційного запису в спадковому реєстрі про реєстрацію видачі свідоцтва про право на спадщину від 24 січня 2017 року стосовно авторських прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», та визнання право власності за ОСОБА_2 на 3/4 майнових прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов» було скасовано. У задоволенні зазначених вимог ОСОБА_2 відмовлено, в іншій частині судове рішення було залишено без змін.
Відповідно до свідоцтва про право власності від 22 червня 2023 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Чорна С. Г. на підставі статті 63 СК України посвідчила, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , яка згідно із повторним свідоцтвом НОМЕР_5 про одруження ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , 25 серпня 1978 року, виданого в РАГС Центральної райадміністрації виконкому Одеської міської Ради народних депутатів 02 січня 1998 року, а/з № 674, є пережившою дружиною ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , належить частка у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу. Спільне сумісне майно подружжя, право власності на яке в указаній частці посвідчується цим свідоцтвом складається з майнових прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року, з правом одержання в указаній частині винагороди за використання твору.  Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 10-396.
Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 червня 2023 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Чорна С. Г. посвідчила, що на підставі статті 1241 ЦК України спадкоємцем на зазначеного у цьому свідоцтві майна ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є його дружина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , місце реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 . Спадщина на яку в указаній частині видано свідоцтво, складається з частки майнових прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року, з правом одержання в указаній частині винагороди за використання твору.  Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 10-401.
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 03 липня 2023 року державний нотаріус Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса Чорна С. Г., посвідчила, що на підставі заповіту, посвідченого Першою Одеською державною нотаріальною конторою 12 липня 2008 року за реєстровим № 4-12071, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна ОСОБА_3 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Спадщина на яку видано це свідоцтво, складається з частки майнових прав на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», що належали померлому на підставі свідоцтва про реєстрацію авторського права на твір № НОМЕР_1 , виданого Державною службою інтелектуальної власності України, дата реєстрації 25 липня 2014 року, з правом одержання в указаній частині винагороди за використання твору. Спадкова справа № 37/2016, зареєстровано в реєстрі за № 10-454.
Таким чином, майнові права на твір Монографія «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов» належать на праві спільної часткової власності ОСОБА_1 (1/4 частки) та ОСОБА_2 (3/4 частки).
У січні 2017 року до ОСОБА_1 звернувся директор ПП «Поліграф» ОСОБА_5 з пропозицією опублікувати Твір в авторській редакції за рахунок спонсора, який зацікавлений у виданні даної книги поліграфічним способом. ОСОБА_5 ознайомився з електронним примірником Твору та запропонував розділити його на 2 томи у форматі А4. ОСОБА_1 відмовилася від такої пропозиції, але розглядала можливість видання книги у тому форматі та виді, що за життя бажав автор ОСОБА_3 , тобто згідно з оригінал-макетом Твору, що був зверстаний видавництвом ЦЕНТР СОЦІАЛЬНИХ ПРОГРАМ "ОПТІМУМ" у 2014 році.
У квітні 2019 року позивачці стало відомо про те, що ПП «Поліграф» опублікувало 300 примірників твору у двох томах «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций и материалов», автором якого зазначено ОСОБА_3 , та здійснено сповіщення про наявність переданих прав на Твір шляхом використання знаку охорони авторського права (латинська літера "c", обведена колом).
Оскільки умови щодо опублікування ОСОБА_6 та його кінцевий макет нею не узгоджувались, договірні відносини щодо використання майнових прав на Твір між сторонами не встановлювались, ОСОБА_1 звернулася до суду за захистом прав на Твір.
Згідно порівняльного аналізу, зробленого кандидатом архітектури, доцентом, професором Харківської школи архітектури, членом Національної спілки архітекторів України Ольгою Пламеницької, видавництво «Поліграф» переробило зовнішнє і внутрішнє оформлення унікальної за творчим задумом і ексклюзивної за формою його втілення монографію ОСОБА_7 «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций, материалов», випустивши бюджетний проект», спотворивши оригінальну ідею і позбавивши книгу художньої і частково змістовної цінності. Цим порушено цілісність монографії як об`єкта інтелектуальної власності.
Відповідно до експертного висновку та звіту про оцінку майнових прав на об`єкт інтелектуальної власності (реєстраційний номер свідоцтва НОМЕР_1 від 27 липня 2014 року) від 19 липня 2019 року, виготовленого суб`єктом оціночної діяльності – ТОВ «АР ДЖІ САТЕЛЛІТ», ринкова вартість майнових прав інтелектуальної власності на Твір становить 367 591,00 грн, рекомендована вартість авторської винагороди за використання авторських прав на об`єкт оцінки становить 123 116,50 грн.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідачем здійснено опублікування ОСОБА_6 без згоди автора (його спадкоємців) та без передачі прав на його використання, та у порушення ст. 439 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права» здійснено переробку вищезазначеного твору без згоди власника.
Колегія суддів погоджується з висновками суду виходячи з наступного.

Згідно зі статтею 54 Конституції України кожний громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.
Порушення права інтелектуальної власності, в тому числі невизнання цього права чи посягання на нього, тягне за собою відповідальність, встановлену цим Кодексом, іншим законом чи договором (стаття 431 ЦК України).
У відповідності до статті 418 ЦК України право інтелектуальної власності - це право особи на результат інтелектуальної, творчої діяльності або на інший об`єкт права інтелектуальної власності, визначений цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності становлять особисті немайнові права інтелектуальної власності та (або) майнові права інтелектуальної власності, зміст яких щодо певних об`єктів права інтелектуальної власності визначається цим Кодексом та іншим законом. Право інтелектуальної власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений права інтелектуальної власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, передбачених законом.
До об`єктів права інтелектуальної власності, зокрема, належать: літературні та художні твори; комп`ютерні програми; компіляції даних (бази даних); виконання; фонограми, відеограми, програми організацій мовлення; наукові відкриття; винаходи, корисні моделі, промислові зразки; компонування напівпровідникових виробів; раціоналізаторські пропозиції; сорти рослин, породи тварин; комерційні (фірмові) найменування, торговельні марки (знаки для товарів і послуг), географічні зазначення; комерційні таємниці (стаття 420 ЦК України).
Суб`єктами права інтелектуальної власності є: творець (творці) об`єкта права інтелектуальної власності (автор, виконавець, винахідник тощо) та інші особи, яким належать особисті немайнові та (або) майнові права інтелектуальної власності відповідно до цього Кодексу, іншого закону чи договору (стаття 421 ЦК України).
Перелік об`єктів авторського права закріплений у статті 433 ЦК України та статті 8 Закону України «Про авторське право і суміжні права»
Зокрема, об`єктами авторського права є твори у галузі науки, літератури і мистецтва, а саме: літературні письмові твори белетристичного, публіцистичного, наукового, технічного або іншого характеру (книги, брошури, статті тощо).
Право інтелектуальної власності виникає (набувається) з підстав, встановлених цим Кодексом, іншим законом чи договором (стаття 422 ЦК України).
Згідно частини першої статті 424 ЦК України майновими правами інтелектуальної власності є: 1) право на використання об`єкта права інтелектуальної власності; 2) виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності; 3) виключне право перешкоджати неправомірному використанню об`єкта права інтелектуальної власності, в тому числі забороняти таке використання; 4) інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.
Статтею 426 ЦК України встановлено, що способи використання об`єкта права інтелектуальної власності визначаються цим Кодексом та іншим законом. Особа, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, може використовувати цей об`єкт на власний розсуд, з додержанням при цьому прав інших осіб. Використання об`єкта права інтелектуальної власності іншою особою здійснюється з дозволу особи, яка має виключне право дозволяти використання об`єкта права інтелектуальної власності, крім випадків правомірного використання без такого дозволу, передбачених цим Кодексом та іншим законом. Умови надання дозволу (видачі ліцензії) на використання об`єкта права інтелектуальної власності можуть бути визначені ліцензійним договором, який укладається з додержанням вимог цього Кодексу та іншого закону.
Майнові права інтелектуальної власності можуть бути передані відповідно до закону повністю або частково іншій особі. Умови передання майнових прав інтелектуальної власності можуть бути визначені договором, який укладається відповідно до цього Кодексу та іншого закону (стаття 427 ЦК України).
Право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам спільно, може здійснюватися за договором між ними. У разі відсутності такого договору право інтелектуальної власності, яке належить кільком особам, здійснюється спільно (стаття 428 ЦК України).
Тлумачення статті 428 ЦК України свідчить, що в ній передбачено конструкцію спільності прав інтелектуальної власності. При цьому законодавець не пов`язує спільну належність прав інтелектуальної власності із правовим режимом спільної власності, оскільки вона є притаманною для речових відносин. У тому разі, якщо один із суб`єктів, яким спільно належать певні права інтелектуальної власності, вибуває внаслідок тих чи інших підстав із цих правовідносин (зокрема, внаслідок смерті), то його спадкоємець (спадкоємці) можуть заявляти вимогу про визнання права інтелектуальної власності.
До таких висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 08 травня 2019 року у справі № 646/1750/17 (провадження № 61-17405св18).
Статтею 445 ЦК України передбачено, що автор має право на плату за використання його твору, якщо інше не встановлено цим Кодексом та іншим законом.
Відповідно до статті 7 Закону України від 23 грудня 1993 року № 3792-XII«Про авторське право і суміжні права» (далі - Закон № 3792-XII) суб`єктами авторського права є автори творів, зазначених у частині першій статті 8 цього Закону, їх спадкоємці та особи, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права.
Статтями 435, 437 ЦК України та статтею 11 Закону № 3792-XII визначено, що первинним суб`єктом авторського права є автор твору, а авторське право виникає з моменту створення твору.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону № 3792-XII автору належать такі особисті немайнові права: 1) вимагати визнання свого авторства шляхом зазначення належним чином імені автора на творі і його примірниках і за будь-якого публічного використання твору, якщо це практично можливо; 2) забороняти під час публічного використання твору згадування свого імені, якщо він як автор твору бажає залишитись анонімом; 3) вибирати псевдонім, зазначати і вимагати зазначення псевдоніма замість справжнього імені автора на творі і його примірниках і під час будь-якого його публічного використання; 4) вимагати збереження цілісності твору і протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору або будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі і репутації автора.
Згідно зі статтею 29 Закону № 3792-XII майнові права авторів та інших осіб, які мають виключне авторське право, переходять у спадщину. Не переходять у спадщину особисті немайнові права автора. Спадкоємці мають право захищати авторство на твір і протидіяти перекрученню, спотворенню чи іншій зміні твору, а також будь-якому іншому посяганню на твір, що може завдати шкоди честі та репутації автора.
Згідно статті 439 ЦК України автор має право протидіяти будь-якому перекрученню, спотворенню або іншій зміні твору чи будь-якому іншому посяганню на твір, що може зашкодити честі та репутації автора, а також супроводженню твору без його згоди ілюстраціями, передмовами, післямовами, коментарями тощо. У разі смерті автора недоторканність твору охороняється особою, уповноваженою на це автором. За відсутності такого уповноваження недоторканність твору охороняється спадкоємцями автора, а також іншими заінтересованими особами.
Відповідно до статей 440, 441 ЦК України, статті 15 Закону № 3792-XII до майнових прав автора належить виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами, а саме дозволяти або забороняти, зокрема, розповсюдження творів шляхом продажу, відчуження іншим способом, а також подання своїх творів до загального відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до творів з будь-якого місця і у будь-який час за їх власним вибором.
Згідно зі статтею 50 Закону № 3792-XII порушенням авторського права, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб`єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14, 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39-41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42, 43 цього Закону обмежень майнових прав.
Відповідно до пункту «б» частини першої статті 50 Закону № 3792-XII порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є піратство у сфері авторського права і (або) суміжних прав - опублікування, відтворення, ввезення на митну територію України, вивезення з митної території України і розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп`ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» контрафактний примірник твору - примірник твору, опублікований і (або) розповсюджений з порушенням авторського права і (або) суміжних прав.
Під контрафактними примірниками твору, фонограми, відеограми, програм організацій мовлення розуміються примірники об`єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (особистих немайнових і (або) майнових), у тому числі примірники захищених в Україні зазначених об`єктів, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб`єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, у яких ці об`єкти ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про видавничу справу» умови виконання замовлення на видавничу продукцію, права та обов`язки сторін визначаються договорами між автором (співавторами), їх спадкоємцями чи особами, яким автори чи їх спадкоємці передали свої авторські майнові права на об`єкт замовлення, замовником, видавцем, виготовлювачем та розповсюджувачем, укладеними відповідно до законодавства.
Згідно статті 20 Закону України «Про видавничу справу» права та обов`язки видавця у відносинах з автором (співавторами) твору в галузі науки, літератури і мистецтва, їх спадкоємцями чи з особою, якій автори чи їх спадкоємці передали авторські майнові права, чи з особами, яким належать права на інші об`єкти права інтелектуальної власності, визначаються законодавством України з питань інтелектуальної власності.
Цією статтею також встановлено, що видавець зобов`язаний дотримуватися норм авторського та патентного права, положень національних стандартів, чинних в Україні міждержавних стандартів, інших нормативно-правових актів, що регламентують видавничу справу, а також встановлюють вимоги щодо якості видавничої продукції; відшкодовувати збитки, заподіяні внаслідок порушення законодавства.
Статтею 28 Закону України «Про видавничу справу» встановлено, що у видавничій справі забороняється розповсюджувати видавничу продукцію без дозволу її власника (співвласників), а також з порушенням законодавства України з питань інтелектуальної власності.
У пункті 35 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 04 червня 2010 року «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» роз`яснено, що при отриманні кількома спадкоємцями за законом чи за заповітом майнового авторського права і (або) суміжних прав без виділення конкретних спадкових об`єктів авторського права і (або) суміжних прав слід мати на увазі, що в даному випадку у спадкоємців виникає обсяг повноважень відносно спадкових прав на спільне використання всіх творів і (або) об`єктів суміжних прав як при здійсненні права інтелектуальної власності, яке належить кільком особам. Порядок використання таких прав визначається відповідно до статті 428 ЦК України. Права, що перейшли до спадкоємців, складають одне ціле, і жоден із спадкоємців не вправі без достатніх для цього підстав відмовити іншим у дозволі на опублікування, інше використання або зміну твору. Винагорода за використання твору розподіляється між спадкоємцями відповідно до часток у спадщині.
У відповідності до частини першої статті 432 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права інтелектуальної власності відповідно до статті 16 цього Кодексу.
Кожен окремий факт протиправного використання об`єктів авторського та/або суміжних прав, в тому числі неодноразове використання одного й того самого об`єкта, становить самостійне порушення і може бути підставою для застосування відповідальності у вигляді стягнення компенсації.
Суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації, що визначається судом як паушальна сума на базі таких елементів, як подвоєна, а у разі умисного порушення - як потроєна сума винагороди або комісійні платежі, які були б сплачені, якби порушник звернувся із заявою про надання дозволу на використання оспорюваного авторського права або суміжних прав замість відшкодування збитків або стягнення доходу (пункт «г» частини другої статті 52 Закону № 3792-XII).
Згідно порівняльного аналізу, зробленого кандидатом архітектури, доцентом, професором Харківської школи архітектури, членом Національної спілки архітекторів України Ольгою Пламеницької, видавництво «Поліграф» переробило зовнішнє і внутрішнє оформлення унікальної за творчим задумом і ексклюзивної за формою його втілення монографію В. А. Лисенка «Архитектура. Хроноэволюция архитектурных форм, конструкций, материалов», випустивши бюджетний проект», спотворивши оригінальну ідею і позбавивши книгу художньої і частково змістовної цінності. Цим порушено цілісність монографії як об`єкта інтелектуальної власності.
Належних та допустимих доказів на спростування зазначеного аналізу відповідачем не надано, наявні розбіжності є очевидними, відтак суд дійшов вірного висновку про переробку вищезазначеного твору без згоди власника.
На спростування доводів ОСОБА_1 про опублікування твору без її згоди відповідачем також не надано доказів, такі обставини фактично визнані, відтак відповідач не мав права на використання твору. Доводи про те, що ОСОБА_1 не є єдиним власником відповідних прав, а інший співвласник не заперечує проти розповсюдження, не можуть бути підставою звільнення від відповідальності, оскільки за відсутності згоди хоча б одного з співвласників умови розповсюдження твором не можна вважати узгодженими.
Не можуть бути прийняті до уваги судом доводи апеляційних скарг про те, що згода за життя надавалася ОСОБА_3 про що свідчать довідка та долучені на стадії апеляційного розгляду угоди та додатки до них.
Відповідно до частин другої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Суд апеляційної інстанції має право досліджувати нові докази, якщо неподання таких доказів до суду першої інстанції зумовлене поважними причинами (поважність причин повинен довести заявник, який подає такі докази). Вказане положення закріплене законодавцем з метою забезпечення змагальності процесу в суді першої інстанції, де сторони повинні надати всі наявні в них докази, і недопущення зловживання стороною своїми правами.
Таким чином, тлумачення положень частини четвертої статті 365, 367 ЦПК України дає можливість виснувати, що суд апеляційної інстанції, здійснюючи апеляційний розгляд справи, може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа, з доведених нею поважних причин, не мала можливості подати до суду першої інстанції. Разом з тим, вирішуючи питання стосовно прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, суд апеляційної інстанції зобов`язаний мотивувати свій висновок у відповідній ухвалі або в ухваленому судовому рішенні. Крім того, у разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів, зокрема, у відзиві на апеляційну скаргу.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями статті 44 цього Кодексу повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства. Отже, учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Норми ЦПК України надають детальну регламентацію строків подання доказів, що, об`єктивно, мінімізує можливі випадки зловживання правами у сфері доказування.
Зазначена законодавча регламентація відповідає процедурі повного розкриття доказів (discovery). По суті зазначені норми спрямовані на зміщення акценту зі стадії розгляду справи по суті на стадію підготовчого провадження, під час якого і має відбуватися збір процесуального матеріалу і так званий обмін змагальними паперами, що забезпечує розгляд справи у розумні строки. Зазначене свідчить про посилення ролі підготовчого провадження у структурі загального позовного провадження цивільного судочинства в Україні.
Випадки дослідження апеляційним судом нових доказів можуть бути, зокрема, наступними:
1) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, не знала і не могла знати про їх існування;
2) докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин (не залежних від нього) не міг надати їх до суду;
3) суд першої інстанції помилково виключив із судового розгляду надані учасником процесу докази, що могли мати значення для справи;
4) суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу в дослідженні доказів, що могли мати значення для справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, коли їх подання суду для нього становило певні труднощі тощо).
5) наявні інші поважні причини їх ненадання до суду першої інстанції, де відсутні умисел чи недбалість особи, яка їх подає, або вони не досліджені цим судом внаслідок інших процесуальних порушень.
До апеляційної інстанції відповідачем надані копії документів, а саме: договору від 07 листопада 2014 року, укладеного між ПП Центр учбово-пізнавальної літератури «Поліграф» та ОСОБА_7 ; додаткової угоди до нього від 31 березня 2015 року; акту прийому-передачі виконаних робіт (надання послуг) від 31 березня 2015 року, однак такі докази не долучались до суду першої інстанції, і в поданому клопотанні не наведено поважних причин не здійснення таких дій під час розгляду справи судом першої інстанції.
Отже, зважаючи на не наведення доводів про існування об`єктивних перешкод надати докази до суду першої інстанції, надані докази не можуть бути прийняті судом апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги про неможливість застосування Звіту про оцінку майнових прав на об`єкт інтелектуальної власності (реєстраційний номер свідоцтва 55765 від 27 липня 2014 року) від 19 липня 2019 року, оскільки ОСОБА_1 не є 100% власником авторських прав, є безпідставними, оскільки рішення у справі ухвалене з врахуванням її частки у праві власності.
Доводи апеляційної скарги про недопустимість звіту про оцінку та висновку про оцінку як доказів підставою скасування рішення суду бути не можуть, оскільки не встановлено їх невідповідність вимогам закону, а спростування викладених в них висновків можливе лише шляхом надання інших письмових доказів, висновків експертів, спеціалістів, але таких не надано. Та обставина, що у висновках відсутнє попередження особи, яка його склала, про кримінальну відповідальність, не є ознакою їх недійсності, оскільки вони є письмовими доказами, які не мають статусу висновку експертизи. 
Правом заявити клопотання про призначення експертизи судом апелянти не скористалися.
Доводи апеляційної скарги про те, що ордер адвоката Ізовіта А.М. не надав йому повноважень на підписання позовної заяви, не впливає на зміст висновків суду, повноваження адвоката не припинені, у ордері зазначені відомості, які дозволяють вважати його повноважним представником.
Не можуть бути підставою скасування рішення суду доводи про те, що суд безпідставно не відклав розгляд справи за клопотанням ПП «Поліграф» для забезпечення отримання правової допомоги, оскільки до поданого клопотання заявник не долучив докази на підтвердження обставин, на які послався як підставу відкладення справи, про що суд навів відповідне мотивування. Крім того, заперечення проти позову викладені письмово, що свідчить про те, що ПП «Поліграф» скористався процесуальними правами, оцінка доводам надана судом. Про час та місце розгляду справи сторона була повідомлена, правове значення має не особиста присутність особи під час засідання, а достатність доказів для з`ясування обставин срави. 
Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, зокрема відсутність в Законі України «Про авторське право і суміжні права» статті 52 в редакції, яку застосував суд, не ґрунтуються на законі, оскільки судом застосований закон, який був чинним на час виникнення спірних правовідносин. 
Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про часткове задоволення позову, тому апеляційні скарги задоволенню не підлягають, рішення суду підлягає залишенню без змін.

В судовому засіданні 28.05.2026 апеляційний суд закінчив з`ясування обставин і перевірку їх доказами, надав сторонам можливість виступити у судових дебатах та перейшов до стадії ухвалення судового рішення за результатами апеляційного провадження, яке проголошено 04.06.2026.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційні скарги Приватного підприємства «Поліграф», ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 01 лютого 2024 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст складений 04.06.2026

Головуючий        Є.С. Сєвєрова

Судді:         Ю.П. Лозко

В.А. Коновалова