Номер провадження: 22-ц/813/5281/26 
Справа № 495/831/26
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю.В.
Доповідач Сєвєрова Є. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.06.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:
Сєвєрової Є.С. (суддя – доповідач), 
Вадовської Л.М., Погорєлової С.О., 
за участю секретаря Малюти Ю.С.,
учасники справи:
заявник – старший державний виконавець Білгород-дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирновий Максим Вікторович, 
боржник – ОСОБА_1 , 
стягувач – Акціонерне товариство «ПриватБанк», 
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2026 року у складі судді Шевчук Ю.В., 
встановив:
2. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника 
У лютому 2026 року, старший державний виконавець Білгород-дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирновий М.В. звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_2 .
Подання обґрунтоване тим, що на виконанні у Білгород-Дністровського відділу державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України старшим державним виконавцем Тирновим М.В. знаходиться виконавче провадження 61100052 з виконання виконавчий лист №0417/15001/2012 виданий 24.05.2016 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 441 254,87 долар США, яка складається з: 185 763,32 Долар США - заборгованість за кредитом; 163 842,91 долар США заборгованість по процентам за користування кредитом; 70 606,72 долар США пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 31,28 долар США - штраф (фіксована частина); 21 010,64 долар США штраф (процентна складова).
За вказаним виконавчим документом боржником є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , яка згідно матеріалів виконавчого провадження є громадянином України.
Відповідно до статей 3, 4, 24, 25, 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавцем 31.01.2020 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, якою боржника зобов`язано подати декларацію про доходи та майно та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Копію постанови направлено сторонам виконавчого провадження.
Рішення на сьогоднішній день боржником не виконано, декларацію не надано, будь яких дій спрямованих на його виконання не здійснено, що суперечить вимогам частини п`ятої статті 19 Закону України «Про виконавче провадження».
Згідно матеріалів виконавчого провадження боржник ОСОБА_2 отримала постанову про відкриття виконавчого провадження особисто 26.03.2020, відповідно до якої їй повідомлено про відкрите виконавче провадження ВП № 61100052 та зобов`язано подати протягом 5 робочих днів декларацію про доходи та майно, та попереджено боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. Станом на теперішній час боржником вищезазначену декларацію про доходи та майно не подано, жодних пояснень від боржника ОСОБА_2 або його представника до Відділу не надходило. На виклики державного виконавця боржник не з`явився, маючи офіційну електронну адресу Відділу, контактний номер державного виконавця боржник про причини неявки не повідомив. Декларацію про доходи та майно боржника, пояснення щодо невиконання рішення до Відділу не надано.
На запит до ДФС про реєстраційні номери облікових карток платників податків та/або джерела отримання доходів боржників - фізичних осіб отримано відповідь - інформація щодо джерел отримання доходів в ДРФО відсутня.
На запит до ДФС про наявні рахунки у боржників - юридичних осіб та/або фізичних осіб - підприємців, а також рахунки, відкриті боржником - юридичною особою через свої відокремлені підрозділи, на який отримано відповідь: 2 - юридичну особу або фізичну особу - підприємця знято з обліку у контролюючих органах.
На запит до ПФУ про осіб-боржників, які отримують пенсії отримано відповідь - інформацію не знайдено
На запит до ПФУ про осіб-боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи отримано відповідь - інформацію не знайдено.
Згідно відповіді на запит до МВС щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів - інформацію не знайдено.
Державним виконавцем було винесена постанова про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та або звернення стягнення на які заборонено законом, та належить боржнику ОСОБА_2 .
Згідно постави про арешт майна боржника від 15.02.2020 було накладено арешт майно, а саме промтоварний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальна площа 143,6 (кв.м.) в тому числі торгова площа 77,2 (кв.м.), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 21282994, що належить боржнику ОСОБА_2 , яка отримала особисто постанову 26.03.2020. Відомості про арешт було внесено до ДРРПНМ та ДРОРМ.
Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики, щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклик не з`являється, про причини неявки виконавця не повідомляє.
Згідно постави про арешт майна боржника від 15.02.2020 було накладено арешт майно, а саме промтоварний магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 », загальна площа 143,6 (кв.м.) в тому числі торгова площа 77,2 (кв.м.), яка розташована з адресою: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер майна: 21282994, що належить боржнику ОСОБА_2 , яка отримала особисто постанову 26.03.2020. Відомості про арешт було внесено до ДРРПНМ та ДРОРМ.
Виконавцем на адресу боржника надсилались виклики, щодо причин невиконання рішення суду, однак ОСОБА_2 на виклик не з`являється, про причини неявки виконавця не повідомляє.
Згідно акту державного виконавця від 26.03.2020 на прийом до державного виконавця з`явився боржник ОСОБА_2 , та їй стало відомо про відкрите виконавче провадження № 61100052. Боржник ОСОБА_2 повідомила, що у зв`язку зі складними обставинами не має змоги сплатити борг. Однак боржник ОСОБА_2 зобов`язалася сплачувати борг частково.
Згідно заяви представника стягувача АТ КБ «ПриватБанк» у разі ухилення від виконання рішення суду, вжити заходів для встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України згідно п. 19 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження».
Враховуючи викладене, та оскільки рішення до теперішнього часу не виконано, боржник ухиляється від його виконання, не вживає заходів щодо виконання рішення за рахунок належного йому майна і доходів, тому виконавець звернувся до суду із вказаним поданням. 

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування її висновків
Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2026 року подання старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирнового М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_2 задоволено: тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України фізичну особу ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 до виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим листом № 0417/15001/2012, виданим 24 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 441 254,87 дол. США. 
Ухвала суду мотивована тим, що оскільки рішення суду боржником не виконано, відомостей про завершення виконавчого провадження матеріали справи не містять, тому суд дійшов висновку про наявність підстав для тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України та задоволення подання державного виконавця. 

Короткий зміст вимог та доводів апеляційної скарги
Не погодившись з вищевказаною ухвалою суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд скасувати ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2026 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні подання старшого державного виконавця Білгород-дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирнового М.В. про тимчасове обмеження у праві виїзді за межі України боржника – фізичної особи ОСОБА_2 . 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що старший державний виконавець не надав доказів ухилення боржника від виконання рішення, навпаки всупереч вимогам ст. 18 Закону, державний виконавець не здійснив в повному обсязі заходи щодо примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на наявне майно Боржника. Також старший державний виконавець не надав до суду докази наміру ухилення Боржника від виконання рішення суду шляхом виїзду за межі України та наявності у Боржника закордонного паспорту.Крім того, суд першої інстанції не з?ясував, чи є тимчасове обмеження прав Боржника наслідком його власної протиправної поведінки у формі умисного ухилення від виконання рішення. В ухвалі відсутні встановлені судом обставини, які б підтверджували саме ухилення, а також не наведено обґрунтування, чому застосований захід є необхідним та співмірним втручанням у право на свободу пересування.
Доводи скарги також мотивовані тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що Боржник був належним чином повідомлений про виклики до державного виконавця чи про вчинення виконавчих дій. Відповідно, відсутні підстави стверджувати про його свідоме ухилення від виконання судового рішення, доказів направлення кореспонденції за зареєстрованим місцем проживання матеріали справи не містять. Крім того, відсутні будь-які докази того, що Боржник умисно ухиляється від отримання кореспонденції чи свідомо перешкоджає здійсненню виконавчого провадження. За таких обставин висновок суду про ухилення є передчасним та необґрунтованим.
Крім того, 03.03.2026 від ОСОБА_1 також надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, які скаржниця просила врахувати під час розгляду апеляційної скарги. 

Позиція відповідача в суді апеляційної інстанції
У відзиві на апеляційну скаргу, Білгород-дністровський відділ Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, посилаючись на її необґрунтованість просить суд у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 на ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2026 року відмовити. 
Від АТ «ПриватБанк» надійшли письмові пояснення на апеляційну скаргу, у яких банк просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити в повному обсязі, а оскаржувану ухвалу залишити без змін. 

Явка сторін в суді апеляційної інстанції 
В судове засідання, призначене на 18.06.2026 з`явився представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 . 
Інші учасники справи до суду не з`явилися, хоча були повідомлені належним чином, у відповідності до вимог ст. 128-130 ЦПК України, що підтверджується письмовими матеріалами справи. Заяв або клопотань про відкладення розгляду справи до суду не направили.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

3.МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду
Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  ОСОБА_1 не підлягає задоволенню. 

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин
Встановлено, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області у справі №0417/15001/2012 від 04 квітня 2016 року за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 05 лютого 2015 року було скасовано, позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , про стягнення заборгованості за кредитним договором були задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 441 254,87 (Долар США), яка складається з: 185 763,32 (Долар США)- заборгованість за кредитом; 163 842,91 (Долар США) заборгованість по процентам за користування кредитом; 70 606,72 (Долар США) пеня за несвоєчасність виконання зобов`язання за договором; 31,28 (Долар США) - штраф (фіксована частина); 21 010,64 (Долар США) штраф (процентна складова); провадження в частині стягнення з Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» - закрито. На підставі вищевказаного рішення суду виданий виконавчий лист.
Постановою старшого державного виконавця Білгород-Дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирнового М.В. від 31 січня 2020 року відкрито виконавче провадження № 61100052 про примусове виконання виконавчого листа № 0417/15001/2012, виданого 24 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.
В рамках вищевказаного виконавчого провадження № 61100052 старший державний виконавець Білгород-Дністровського відділу Державної виконавчої служби у Білгород-Дністровському районі Одеської області Одеського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Тирновий М.В. звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з поданням, в якому просить суд вирішити питання про встановлення тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання нею зобов`язань за виконавчим листом № 0417/15001/2012, виданим 24 травня 2016 року Індустріальним районним судом м. Дніпропетровська.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції, відповідає вищевказаним вимогам законодавства, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 441 ЦПК України тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення або рішення інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом.
Згідно з п. 5 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом,- до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Суд може постановити ухвалу про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України фізичної особи, яка є боржником за невиконаним нею судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), якщо така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним рішенням, на строк до виконання зобов`язань за рішенням, що виконується у виконавчому провадженні (ч. 3 ст. 441).
Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Згідно статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
Статтею 2 Протоколу 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, в межах цієї території має право на свободу пересування і свободу вибору місця проживання.
Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включаючи своєю власну.
На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров`я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.
Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.
Передбачені у законі обмеження є заходами, які покладаються на боржника з метою заклику до його правосвідомості, якщо останній ухиляється від виконання свого обов`язку, або ж переслідують пасивне та незаборонене примушування боржника до вчинення ним активних дій щоб як найскоріше задовольнити інтереси кредитора та позбутися обмежувальних заходів.
Отже тимчасове обмеження боржника в праві виїзду за межі України є винятковим заходом обмеження особистої свободи фізичної особи, який застосовується лише за наявності достатніх підстав вважати, що така особа ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на неї відповідним судовим рішенням, має намір вибути за межі України з метою невиконання цього рішення.
У відношенні пропорційності обмеження, встановленого у зв`язку з неоплаченими боргами, Європейський суд у пункті 49 цього рішення зазначив, що таке обмеження є виправданим лише оскільки, оскільки сприяє досягненню переслідуваної мети гарантування повернення вказаних боргів (рішення Європейського суду від 13 листопада 2003 року за справою «Напияло проти Хорватії» (Napijalo v. Croatia), скарга № 66485/01, §§ 78 - 82).
Тимчасове обмеження у праві виїзду боржника за межі України по суті це - забезпечувальний захід виконання судового рішення про стягнення суми боргу.
Закінчення дії тимчасового обмеження у праві виїзду фізичної особи боржника здійснюється у разі погашення суми боргу, зазначеної у рішенні суду, у зв`язку з якою було застосовано таке обмеження.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, на виконанні у Білгород-Дністровському відділі державної виконавчої служби перебуває виконавче провадження №61100052, відкрите на підставі виконавчого листа №0417/15001/2012, виданого 24.05.2016 на виконання судового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь КБ «ПриватБанк» заборгованості у розмірі 441254,87 доларів США. 
Станом на час розгляду подання державного виконавця рішення суду боржником не виконано, заборгованість у розмірі 441 254,87 доларів США залишається непогашеною, а відомості про закінчення виконавчого провадження у матеріалах справи відсутні.
Враховуючи обов`язковість виконання судових рішень, гарантовану статтею 129-1 Конституції України та статтею 18 ЦПК України, а також те, що виконання судового рішення є складовою права на справедливий судовий розгляд, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення подання державного виконавця щодо застосування до боржника тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Колегія суддів погоджується із встановленими судом першої інстанції обставинами справи та наданою їм правовою оцінкою, оскільки вони підтверджуються наявними у справі доказами.
У доводах апеляційної скарги,  ОСОБА_1 посилається на те, що старший державний виконавець не надав доказів ухилення боржника від виконання рішення, навпаки всупереч вимогам ст. 18 Закону, державний виконавець не здійснив в повному обсязі заходи щодо примусового виконання рішення суду шляхом звернення стягнення на наявне майно Боржника. 
Проте вищевказані доводи скарги є безпідставними, оскільки як вбачається з матеріалів справи, з моменту набрання законної сили судовим рішенням ОСОБА_1 протягом тривалого часу не виконує покладені на неї зобов`язання, заборгованість у добровільному порядку не погашає та будь-яких належних і допустимих доказів вчинення дій, спрямованих на виконання рішення суду, як до суду першої, так і до суду апеляційної інстанції не надала. При цьому матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що боржниця вживає реальних заходів щодо погашення заборгованості, повідомляє виконавця про наявне майно, грошові кошти чи джерела доходів, за рахунок яких може бути забезпечене виконання судового рішення. Навпаки, наявність значної непогашеної заборгованості та тривале невиконання рішення суду свідчать про ухилення боржниці від виконання зобов`язань, покладених на неї виконавчим документом.
Посилання апелянта на те, що державним виконавцем не було в повному обсязі вжито заходів примусового виконання, не спростовують встановленого факту невиконання боржником рішення суду та не свідчать про відсутність підстав для застосування передбаченого законом тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
При цьому, колегія суддів також враховує, що розмір заборгованості за виконавчим документом є значним та становить 441 254,87 доларів США, а наявні у справі відомості щодо вартості належного боржнику нерухомого майна свідчать про недостатність такого майна для повного погашення заборгованості. За таких обставин доводи апелянта про можливість виконання рішення виключно шляхом звернення стягнення на нерухоме майно є необґрунтованими та не спростовують висновків суду першої інстанції про наявність підстав для застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України
Безпідставними є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що державним виконавцем не надано доказів її наміру виїхати за межі України та наявності у неї паспорта громадянина України для виїзду за кордон.
Так, положення ст. 441 ЦПК України та п. 19 ч.3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» не пов`язують можливість застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України з необхідністю доведення факту підготовки боржником виїзду за кордон, наявності у нього відповідного наміру чи документа для виїзду за межі України. Визначальною обставиною для застосування такого заходу є встановлення факту невиконання боржником покладених на нього зобов`язань та ухилення від виконання рішення суду. Отже, відсутність у матеріалах справи доказів наміру боржника залишити територію України або відомостей про наявність у нього паспорта для виїзду за кордон сама по собі не свідчить про відсутність підстав для задоволення подання державного виконавця.
Є неспроможними та відхиляються апеляційним судом і доводи апеляційної скарги про відсутність належних та допустимих доказів повідомлення боржника  ОСОБА_1 про відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій.
Так, матеріалами справи підтверджується, що  ОСОБА_1 була обізнана про наявність виконавчого провадження та заходи примусового виконання судового рішення. Зокрема на супровідному листі відділу державної виконавчої служби від 31 січня 2020 року міститься власноручна заява та підпис боржника про отримання 26 березня 2020 року постанови про відкриття виконавчого провадження (а.с. 4). Крім того, на супровідному листі відділу державної виконавчої служби міститься власноручна заява та підпис  ОСОБА_1 про отримання 26 березня 2020 року постанови про арешт майна боржника (а.с. 5). 
Також у матеріалах справи наявна заява  ОСОБА_1 від 25 березня 2020 року про ознайомлення з матеріалами виконавчого провадження, з якої вбачається, що 26 березня 2020 року вона особисто ознайомилася з його матеріалами (а.с. 7). 
За таких обставин доводи апеляційної скарги про відсутність доказів належного повідомлення боржника про відкриття виконавчого провадження та вчинення виконавчих дій спростовуються матеріалами справи. 
Отже, будучи обізнаною про наявність виконавчого провадження та покладений на неї обов`язок виконати судове рішення,  ОСОБА_1 протягом тривалого часу не вчинила належних дій, спрямованих на його виконання, що обґрунтовано враховано судом першої інстанції під час вирішення питання про застосування тимчасового обмеження у праві виїзду за межі України.
Вищезазначені обставини у їх сукупності мають наслідком висновок про необхідність застосування до боржника такого виключного заходу як тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України на строк до повного виконання рішення суду у даній справі.
Відмова у задоволенні подання державного виконавця за даних конкретних обставин справи фактично позбавить державного виконавця можливості використати ефективний правомірний засіб впливу на недобросовісного боржника, і, як наслідок, реалізувати повний обсяг наданих законом повноважень, кінцевою метою яких є здійснення своєчасного та повного виконання судового рішення.
Зазначене обмеження переслідує легітимну мету захист прав і свобод іншої особи стягувача за судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Таке обмеження є пропорційним, оскільки тривале невиконання судового рішення суперечить статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, адже нівелює значення судового рішення, яке захищає права людини, робить відповідне право не реальним, а ілюзорним.
Статтею 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об`єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров`я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.
Відповідно до пункту 5 частини першої статті 6 Закону України «Про порядок виїзду з України в`їзду в країну громадян України» право громадянина України на виїзд з України може бути тимчасово обмежено у випадках, коли: він ухиляється від виконання зобов`язань, покладених на нього судовим рішенням або рішенням інших органів (посадових осіб), що підлягає примусовому виконанню в порядку, встановленому законом, - до виконання зобов`язань або сплати заборгованості зі сплати аліментів.
За змістом статті 441 ЦПК України, тимчасове обмеження фізичної особи у праві виїзду за межі України може бути застосоване судом як захід забезпечення виконання судового рішення.
Тимчасове обмеження права виїзду за межі України щодо боржника не порушить його права на вільне пересування і відповідає усім трьом критеріям, про які йдеться у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Гочев проти Болгарії» («Gochev v. Bulgaria» від 26 листопада 2009 року): 1) обмеження ґрунтується на законі (п. 19 ч. З ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», ч.ч. 1, 2 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», ст. 441 ЦПК України); 2) обмеження переслідує легітимну мету, передбачену у ч. З ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: обмеження є необхідним в демократичному суспільстві для підтримання публічного порядку (в даному випадку - щодо обов`язковості виконання судового рішення) та з метою захисту прав інших осіб (в даному випадку - прав стягувача щодо ефективного виконання судових рішень); 3) обмеження перебуває в справедливому балансі між правами заявника та публічним інтересом (тобто є пропорційним меті його застосування): тимчасове обмеження заявника у виїзді за межі України не завдасть істотної шкоди майновим і немайновим правам заявника (в тому числі - більшої, аніж шкоди, яка заподіюється стягувачам внаслідок довготривалого невиконання боржником судових рішень) і сприятиме виконанню судових рішень і запобігатиме ухиленню заявника від виконання законних вимог державного виконавця щодо виконання судових рішень, які набрали законної сили.
Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано.
Жодних інших доводів на спростування висновків суду, апеляційна скарга  ОСОБА_1 не містить. 
Щодо клопотання  ОСОБА_1 про долучення доказів від 23.03.2026, то зупинення  стягнення у виконавчому провадженніухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29 вересня 2023 року у справі №494/10468/23 про забезпечення позову не впливає на законність оскарженої ухвали суду, оскільки не впливають на зміст виниклих відносин. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції
Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги  ОСОБА_1  є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  ОСОБА_1 у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження
Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА
Керуючись ст.ст. 374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 05 лютого 2026 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст судового рішення складено 24.06.2026.

Головуючий        Є.С. Сєвєрова

Судді:         Л.М. Вадовська

С.О. Погорєлова