Справа № 420/39507/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд під головуванням судді Андрухіва В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, в якому просить:
- Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05 листопада 2025 року № 155250034166 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (зі зниженням пенсійного віку). 
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 з 04.10.2025 року пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 2, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до пункту "б" статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020. 
- Здійснити розподіл судових витрат.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона 28 жовтня 2025 року звернулася до ПФУ із заявою та документами про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. За принципом екстериторіальності ГУ ПФУ в Миколаївській області визначено органом, уповноваженим розглянути заяву позивача. Рішенням ГУ ПФУ в Миколаївській області від 05 листопада 2025 року № 155250034166 позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю у неї необхідного пільгового стажу. У рішенні зазначено, що страховий стаж становить 30 років 10 місяців 05 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 04 роки 02 місяці 11 днів. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано період роботи з 01.08.1995 по 05.07.2022, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі-довідка), виданою КНП "Територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" Мелітопольської міської ради Запорізької області", оскільки в довідці не зазначено номер та дату видачі, тобто, відсутня реєстрація документа, також довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п.20 Порядку № 637, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів та не містить інформації про фактично відпрацьований час в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2, витяги з наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, не надано. Позивач зазначає, що згідно даної довідки пільговий стаж позивачки за Списком № 2 становить 9 років 8 місяців. Однак, відповідач, проявивши надмірний формалізм, не врахував зазначений у довідці пільговий стаж. При цьому, відповідач не використав надані йому ч.1 ст.64 Закону № 1058 задля дотримання конституційного права позивачки на пенсію, переклавши весь тягар відповідальності на позивачку. 
До того ж, у зазначеній довідці вказано, що ОСОБА_1 працювала повний робочий в Комунальній установі Мелітопольській міській лікарні №2, MMP ЗО у період: з 01.08.1995р. (Наказ №54/ОС від 01.08.1995р.) по 05.05.2001р. на посаді сестри медичної дитячого інфекційного відділення; ст.60 сп.2 з 06.05.2001р. (Наказ №32/ОС від 03.05.2001р.) по 09.01.2003р. на посаді сестри медичної палат відділення інтенсивної терапії для інфекційних хворих; ст.60 сп.2 з 10.01.2003р. (Наказ №4/ОС від 10.01.2003р.) по 02.02.2003р. на посаді сестри медичної відділення інтенсивної терапії для обслуговування інфекційних хворих; ст.60 сп.2 з 03.02.2003р. (Наказ № 11/ОС від 03.02.2003р.) по 31.03.2005р. на посаді сестри медичної дитячого інфекційного відділення; ст.60 сп.2 з 01.04.2005р. (Наказ №38/ОС від 31.03.2006р.) по 31.01.2014р. на посаді старшої сестри медичної відділення інтенсивної терапії для обслуговування інфекційних хворих інфекційного стаціонару; ст.60 з 01.02.2014р. (Наказ № 18/ОС від 31.01.2014р.) по 01.05.2018р. на посаді старшої сестри медичної відділення інтенсивної терапії загального профілю; ст.60. Згідно даної довідки пільговий стаж позивачки за Списком № 2 становить 9 років 8 місяців. Проте, відповідач при обчисленні пільгового стажу за Списком № 2 виходив тільки з того стажу, що наявний у реєстрі застрахованих осіб. Позивач вважає, що відповідач відмовив у прийняті довідки (яка надана позивачем) з формальних підстав. 
Також, позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, так як на день звернення до відповідача позивачці був 51 рік. 
Щодо цього доводу відповідача, позивач посилається на п. б статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» (в редакції до внесення змін Законом від 02.03.2015 № 213-VІІІ), згідно якого на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Позивач вказує, що Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" № 213-VІІІ від 2 березня 2015 року, який набрав чинності з 1 квітня 2015 року, збільшено раніше передбачений пунктом "б" статті 13 Закону № 1788-ХІІ вік набуття права на пенсію на пільгових умовах, зокрема, жінкам з 50 років до 55 років. При цьому, працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", зокрема, жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи. 
Позивач також вказує, що з 01.01.2004 набув чинності Закон України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування (далі по тексту - Закон №1058-IV), Пунктом 16 Розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Абзацом 2 пункту 2 розділу XV Прикінцеві положення Закону №1058-IV (в редакції до внесення змін Законом №2148-VIII) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом. Отже, і після набуття чинності нормами Закону №1058-IV правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 регламентувались п. б статті 13 Закону №1788-XII. Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності Законом №2148-VIII (до 11.10.2017 року), яким текст Закону №1058-IV доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з ч.1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком №1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. 
Позивач вважає, що у силу спеціальної вказівки у Законі №2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017. Також позивач вважає, що з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком №2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: ст.13 Закону №1788-XII в редакції Закону №213-VIII та ч.2 ст.114 Закону №1058-IV. Положення згаданих законів щодо підстав призначення пенсій на пільгових умовах за Списками були повністю ідентичними. Такий стан правового регулювання існував до прийняття Конституційним Судом України рішення від 23.01.2020 №1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII. Пунктом 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року N 213-VIII. Відповідно до п.2 резолютивної частини цього рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Позивач вказує, що згідно з п.3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України Про пенсійне забезпечення від 5 листопада 1991 року № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 2 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: „На пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам. Також, у пункті третьому резолютивної частини рішення КСУ від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 викладена юридична позиція щодо порядку виконання цього Рішення, а саме: застосуванню підлягають положення Закону № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення від 02 березня 2015 року № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах. 
Позивач вказує, що право позивача на призначення пільгової пенсії порушило ГУ ПФУ в Миколаївській області, з огляду на що саме цей орган Пенсійного фонду України належить зобов`язати відновити порушене право позивача. 
Ухвалою судді від 02 грудня 2025 року відкрито провадження у справі. Ухвалено розглядати справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами. Також, судом ухвалено про витребування від відповідача належним чином засвідчених копій матеріалів пенсійної справи позивача для долучення до матеріалів справи.
На виконання ухвали суду 18.12.2025 р. від відповідача через систему “Електронний суд” до суду надійшли копії матеріалів пенсійної справи позивача разом з відзивом на позовну заяву, в якому відповідач вказав, що позовні вимоги є безпідставними і просив суд відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. 
Відповідач вказує, що 28.10.2025 позивачем до територіальних органів ПФУ подано заяву про призначення пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». 05.11.2025 ГУ ПФУ в Миколаївській області за принципом екстериторіальності прийнято рішення про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону № 1058 в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи в шкідливих та важких умовах праці та в зв`язку з недосягненням пенсійного віку. 
Відповідач вважає, що положення Закону №1788 в частині визначення права та призначення пенсії за віком на пільгових умовах застосуванню не підлягають. 
Відповідач вважає, що відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону №1058 пенсія за віком на пільгових умовах призначається, зокрема, чоловікам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах. 
Відповідач вказує, що на день подання заяви про призначення пенсії вік позивача становить 51 рік, тому ГУ ПФУ в Миколаївській області прийнято рішення від 05.11.2025 про відмову в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, зокрема, оскільки позивачка не досягла віку 55 років, визначеного пунктом 2 частини статтею 114 Закону №1058. 
Відповідач вказує, що записи трудової книжки позивача не містять інформації щодо умов, в яких працювала позивачка, зайнятості певними роботами або на певних виробництвах упродовж повного робочого дня, не зазначено характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування Списків. 
Відповідач вказує, що за результатами розгляду поданої заяви позивача від 28.10.2025 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 та доданих до неї документів, згідно рішення Головного управління від 05.11.2025 № 155250034166, встановлено, що згідно із даними паспорта громадянина України на ім`я позивача, її вік станом на день подання заяви від 28 .10.2025 становить — 51 рік. Страховий стаж позивача на дату подання заяви про призначення пенсії за віком на пільгових умовах становить - 30 років 10 місяців 05 днів. До страхового стажу позивача зараховано всі періоди згідно наданих до заяви від 28.10.2025 документів. Пільговий стаж роботи позивача за Списком №2 становить 04 роки 02 місяці 11 днів. До пільгового стажу не зараховано період роботи з 01.08.1995 по 05.07.2022, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - довідка), виданою КНП “Територіальне медичне об`єднання “Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги” Мелітопольської міської ради Запорізької області”, оскільки в довідці не зазначено номер та дату видачі, тобто, відсутня реєстрація документа. В зв`язку з цим, відповідач вважає, що вказана довідка не є документом, підтверджуючим пільговий стаж роботи. Крім того, відповідач вказує, що довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів та не містить інформації про фактично відпрацьований час в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2. Відповідач вказує, що не підтверджено документально право інспектору з кадрів на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком. Одночасно, наявний запис щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи на посаді “старшої сестри медичної” з 01.04.2005 по 05.07.2022, оскільки посада “старшої медичної сестри”, за результатами атестації робочих місць за умовами праці та згідно Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, не підтверджено. Відповідач вказує, що витяги з наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, не надано. Пільговий стаж роботи за Списком № 2 обчислено за періоди роботи наявні в реєстрі застрахованих осіб про спеціальний трудовий стаж. 
Дослідивши в письмовому провадженні наявні в матеріалах справи докази, суд встановив такі обставини.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянкою України, що підтверджується паспортом за її ім`я (а.с. 11-12).
Позивач 28 жовтня 2025 року звернулася до органів ПФУ з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (а.с.60). 
За принципом екстериторіальності органом, уповноваженим розглянути заяву позивача, визначено ГУ ПФУ в Миколаївській області, яке Рішенням від 05 листопада 2025 року № 155250034166 (а.с. 23-24; 65-66) відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 у зв`язку з відсутністю у неї необхідного пільгового стажу. У рішенні зазначено, що страховий стаж позивача становить 30 років 10 місяців 05 днів, пільговий стаж роботи за Списком № 2 становить 04 роки 02 місяці 11 днів. До пільгового стажу роботи за Списком № 2 не зараховано період роботи з 01.08.1995 по 05.07.2022, згідно з довідкою про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі-довідка), виданою КНП "Територіальне медичне об`єднання "Багатопрофільна лікарня інтенсивних методів лікування та швидкої медичної допомоги" Мелітопольської міської ради Запорізької області", оскільки в довідці не зазначено номер та дату видачі, тобто, відсутня реєстрація документа. Відповідач вказав, що вказана довідка не є документом, що підтверджує пільговий стаж роботи. Також, відповідач вказав, що довідка не відповідає вимогам додатку № 5 до п. 20 Порядку № 637, а саме: відсутній підпис начальника відділу кадрів та не містить інформації про фактично відпрацьований час в шкідливих та важких умовах праці за Списком № 2. Крім того, відповідач вказує, що не підтверджено документально право інспектору з кадрів на підпис довідок про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за віком. Одночасно, наявний запис щодо не зарахування до пільгового стажу періоду роботи на посаді "старшої сестри медичної" з 01.04.2005 по 05.07.2022, оскільки посада "старшої медичної сестри", за результатами атестації робочих місць за умовами праці та згідно Переліку робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, не підтверджено. Витяги з наказів про результати атестації робочих місць за умовами праці та Переліки робочих місць, виробництв, професій і посад працівників, яким підтверджено право на пільгове пенсійне забезпечення, не надано. Пільговий стаж роботи позивачки за Списком № 2 обчислено за періоди роботи наявні в реєстрі застрахованих осіб про спеціальний трудовий стаж. 
Тобто, відповідачем при обчисленні пільгового стажу не була прийнята до уваги довідка, надана позивачкою. Також, позивачці відмовлено у призначенні пенсії у зв`язку з недосягненням пенсійного віку, так як на день звернення до відповідача позивачці був 51 рік. 
Судом також встановлено, що відповідно Довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (а.с. 21-22), виданої КНП «ТЕРИТОРІАЛЬНЕ МЕДИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ «БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ІНТЕНСИВНИХ МЕТОДІВ ЛІКУВАННЯ та ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» МЕЛІТОПОЛЬСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ, ОСОБА_1 працювала повний робочий в Комунальній установі Мелітопольській міській лікарні №2, MMP ЗО у період: з 01.08.1995р. (Наказ №54/ОС від 01.08.1995р.) по 05.05.2001р. на посаді сестри медичної дитячого інфекційного відділення; ст.60 сп.2 з 06.05.2001р. (Наказ №32/ОС від 03.05.2001р.) по 09.01.2003р. на посаді сестри медичної палат відділення інтенсивної терапії для інфекційних хворих; ст.60 сп.2 з 10.01.2003р. (Наказ №4/ОС від 10.01.2003р.) по 02.02.2003р. на посаді сестри медичної відділення інтенсивної терапії для обслуговування інфекційних хворих; ст.60 сп.2 з 03.02.2003р. (Наказ № 11/ОС від 03.02.2003р.) по 31.03.2005р. на посаді сестри медичної дитячого інфекційного відділення; ст.60 сп.2 з 01.04.2005р. (Наказ №38/ОС від 31.03.2006р.) по 31.01.2014р. на посаді старшої сестри медичної відділення інтенсивної терапії для обслуговування інфекційних хворих інфекційного стаціонару; ст.60 з 01.02.2014р. (Наказ № 18/ОС від 31.01.2014р.) по 01.05.2018р. на посаді старшої сестри медичної відділення інтенсивної терапії загального профілю; ст.60. 
Період роботи з 01.08.1995р. по 31.03.2005р. виконувала: медичний догляд за хворими, участь у лікувально-діагностичному процесі, виконувала лікарські призначення, проводила маніпуляції та процедури за професією, посадою «сестра медична», що передбачено: Постановою КМУ від 11.03.1994р. № 162, Список № 2 розділ ХХІV код КП 22600000б/а; Постановою КМУ від 16.01.2003р. № 36, Список № 2 розділ ХХІV код КП 24а; Постановою КМУ від 24.06.2016р. № 461, Список № 2 розділ ХХІV у інфекційних закладах, відділеннях, кабінетах – молодші спеціалісти з медичною освітою.
Крім того, зазначена довідка містить посилання на проведення первинної атестації робочих місць за умовами праці для визначення права на пільгове пенсійне забезпечення 29.11.1995р. та подальших атестацій, проведених у 2000р., 2001р., 2004р., 2009р., 2011р., 2014р., 2019р.
Отже, згідно даної довідки пільговий стаж позивачки за Списком № 2 становить 9 років 8 місяців за період роботи з 01.08.1995р. по 31.03.2005р. на посаді сестра медична. 
При цьому, згідно цієї ж довідки, період роботи ОСОБА_1 (старшої сестри медичної) з 01.04.2005 по 05.07.2022р. не зараховується до пільгового стажу.
Також судом встановлено, що відповідач при обчисленні пільгового стажу позивача за Списком № 2 (04 роки 02 місяці 11 днів) виходив тільки з того стажу, що наявний у реєстрі застрахованих осіб. 
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними (частини 1 і 2 даної статті).
Законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян, є Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон №1058-IV).
Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 24 Закону України №1058-IV страховий стаж це період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Згідно зі статтею 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», заробітна плата (дохід) за період страхового стажу до 1 липня 2000 року враховується для обчислення пенсії на підставі документів про нараховану заробітну плату (дохід), виданих у порядку, встановленому законодавством, за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, а за період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року - за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 (далі - Порядок №637).
Відповідно до пунктів 1-2 Порядку № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Отже, за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній застосовуються норми Порядку № 637 щодо підтвердження трудового стажу.
Абзацами 1, 2 пункту 20 Порядку № 637 визначено, що у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
У довідці повинно бути вказано періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи; розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до яких включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, в тому числі виписки або довідки, складені на основі даних, наявних в інформаційних (автоматизованих) та/або інформаційно-комунікаційних системах підприємств, установ, організацій.
01.01.2004 набрав чинності Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». Цей Закон розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
До цього моменту пенсійні відносини врегульовувалися Законом України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII).
Що стосується зменшення пенсійного віку, суд зазначає таке.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Гарантії конституційного права людини на соціальний захист передбачені в положеннях Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Згідно з пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" (в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII) було передбачено зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку (60 років для чоловіків і 55 років для жінок) з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років для працівників, зайнятих повний робочий день на роботах із шкідливими і важкими умовами праці; зменшення пенсійного віку та стажу для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку з урахуванням різниці між пенсійним віком у чоловіків і жінок на 5 років.
Отже, у статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII було встановлено такий пенсійний вік: у пункті "б" для чоловіків - 55 років, для жінок - 50 років.
Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" статтю 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" викладено в новій редакції, пунктом "б" якої, зокрема, передбачено, що на пільгових умовах мають право на пенсію за віком працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Таким чином, у Законі України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII , збережено пропорцію щодо зменшення пенсійного віку для чоловіків і жінок стосовно загального пенсійного віку без урахування різниці між пенсійним віком для чоловіків і жінок. У частині першій статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" зі змінами, внесеними Законом № 213-VIII, встановлено однаковий пенсійний вік для чоловіків та жінок, а саме: у пункті "б" - 55 років (на 5 років менше, ніж загальний пенсійний вік).
Закон України від 02.03.2015 № 213-VIII набув чинності з 01.04.2015. 
З 01.01.2004 набув чинності Закон України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV.
Пунктом 16 Розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції до внесення змін Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII) встановлено, що до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону. Положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Абзацом 2 пункту 2 розділу XV "Прикінцеві положення" Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції до внесення змін Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII) визначено, що до запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди: 1) особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбаченого Законом України "Про пенсійне забезпечення". У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону. При цьому зберігається порядок покриття витрат на виплату і доставку цих пенсій, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Після набуття чинності нормами Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 регламентувались пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Такий стан правового регулювання існував до набрання чинності нормами Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII (до 11.10.2017), яким текст Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" доповнений, зокрема, статтею 114, згідно з частиною 1 якої право на пенсію за віком на пільгових умовах незалежно від місця останньої роботи мають особи, які працювали на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на роботах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, а пенсії за вислугу років - на умовах, зазначених у частині четвертій цієї статті. Розміри пенсій для осіб, визначених цією статтею, обчислюються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
При цьому, Законом України від 03.10.2017 № 2148-VIII у новій редакції також викладений пункт 2 розділу XV Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", згідно з яким пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за Списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, які відповідно до цього Закону мають право на пенсію на пільгових умовах, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди. До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону.
Згідно з абзацом 1 пункту 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII) працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
У силу положень Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII наведені вище норми закону почали застосовуватись з 01.10.2017.
Відтак, з 01.10.2017 правила призначення пенсій за віком на пільгових умовах за Списком № 2 почали регламентуватись одночасно двома законами, а саме: пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Такий стан правового регулювання існував до ухвалення Конституційним Судом України Рішення від 23.01.2020 року № 1-р/2020 у справі за конституційним поданням 49 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень розділу I, пункту 2 розділу III "Прикінцеві положення" Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 2 березня 2015 року № 213-VIII.
Пунктом 1 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII.
Відповідно до пункту 2 резолютивної частини цього Рішення Конституційного Суду України стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Згідно з пунктом 3 резолютивної частини Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020 застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 01.04.2015 на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: "на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за Списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць: чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах; жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах. Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи - жінкам".
Конституційний Суд України у вищевказаному Рішенні зазначив, що вказаними положеннями Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років. Згідно зі статтею 13, частиною другою статті 14, пунктами "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213 у осіб, які належать до категорій працівників, вказаних у цих нормах, виникли легітимні очікування щодо реалізації права виходу на пенсію.
Однак, оспорюваними положеннями Закону № 213 змінено нормативне регулювання призначення пенсій таким особам. Конституційний Суд України, дослідивши правовідносини, пов`язані зі змінами підстав реалізації права на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років, зазначив, що ці зміни вплинули на очікування осіб стосовно настання юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію. Отже, особи, що належать до певної категорії працівників, були учасниками правовідносин, у яких вони об`єктивно передбачали настання відповідних наслідків, а саме призначення пенсій, тобто їх легітимні очікування були пов`язані саме з положеннями Закону № 1788 у редакції до внесення змін Законом № 213.
Отже, зміна умов призначення пенсій особам, які належать до певної категорії працівників, з урахуванням наявності відповідного стажу роботи, призвела до такого нормативного регулювання призначення пенсій, яке суттєво вплинуло на очікування вказаних осіб, погіршило їх юридичне становище стосовно права на призначення пенсій, що має реалізовуватися при зміні нормативного регулювання лише у разі справедливого поліпшення умов праці та впевненості у настанні відповідних юридичних наслідків, пов`язаних із реалізацією права виходу на пенсію.
Таким чином, стаття 13, частина друга статті 14, пункти "б" - "г" статті 54 Закону № 1788 зі змінами, внесеними Законом № 213, якими передбачено поетапне підвищення на 5 років віку виходу на пенсію на пільгових умовах з урахуванням відповідного стажу роботи та на пенсію за вислугу років для працівників, визначених у вказаних нормах, порушують легітимні очікування таких осіб, а отже, суперечать частині першій статті 8 Конституції України, тобто порушують принцип верховенства права, складовою якого є юридична визначеність (пункт 4.4 рішення).
З 23.01.2020 чинними є два закони, котрі одночасно і по-різному регламентують правила призначення пенсій за Списком № 2, а саме: пункт "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та пункт 2 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII.
Положення зазначених нормативно-правових актів суперечать один одному.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а (провадження № 11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
В рішенні у справі № 360/3611/20 Велика Палата Верховного Суду зазначила, що суперечність положень Законів України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.1991 № 1788-XII та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 № 1058-IV в частині врегулювання питань призначення пенсій на пільгових умовах, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.50, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України").
Велика Палата Верховного Суду в межах вказаної справи дійшла висновку про те, що в даному випадку підлягають застосуванню саме норми Закону № 1788-XII з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020№ 1-р/2020, положення яких є найбільш сприятливим для особи, а не Закону № 1058-IV.
Відносно обставин справи, що розглядаються у цій справі, означені закони містять розбіжність у величині показника вікового цензу, який становить 50 років за пунктом "б" статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII та 55 років відповідно до пункту 2 частини другої статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" в редакції Закону України від 03.10.2017 № 2148-VIII, який є чинним та неконституційним не визнавався та, на думку відповідача, є таким, що підлягає застосуванню при вирішенні питання про наявність у позивача права на призначення пенсії за віком на пільгових умовах, оскільки є таким, що прийнятий у часі пізніше.
Вирішуючи питання щодо того, норми якого саме закону - № 1788-XII у редакції до внесення змін Законом № 213-VIII чи № 1058-IV в редакції Закону № 2148-VIII підлягають застосуванню у даному випадку, суд зважає на вищенаведені приписи пункту 3 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 № 1-р/2020, якою чітко визначено, що застосуванню підлягає, зокрема, стаття 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах.
Визначальним у цьому випадку є з`ясування обставин щодо того, чи працювала особа, яка звертається з заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, на посадах, визначених у нормах статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.991 № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII), саме до 01.04.2015 і у разі якщо так, то при вирішенні питання про призначенні такій особі пільгової пенсії слід керуватися саме статтею 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" від 05.11.91 № 1788-XII (в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII).
Таким чином, якщо особа, яка звертається із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах, працювала на посадах, передбачених Списком № 2 до 01.04.2015, то підлягають застосуванню норми статті 13 Закону № 1788 в редакції до внесення змін Законом № 213.
Однак, якщо особа набула пільговий стаж за Списком № 2 після 01.04.2015, то при призначенні такій особі пенсії необхідно керуватися нормами статті 114 Закону № 1058 в редакції Закону № 2148.
Такий підхід до правозастосування висловлений Верховним Судом в постанові від 16 червня 2025 року в справі № 200/4104/24.
Повертаючись до обставин даної справи, суд зазначає, що позивачкою на підтвердження наявного трудового стажу за Списком № 2 була надана Довідка про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній. 
Як встановлено судом вище, Довідка КНП «ТЕРИТОРІАЛЬНЕ МЕДИЧНЕ ОБ`ЄДНАННЯ «БАГАТОПРОФІЛЬНА ЛІКАРНЯ ІНТЕНСИВНИХ МЕТОДІВ ЛІКУВАННЯ та ШВИДКОЇ МЕДИЧНОЇ ДОПОМОГИ» МЕЛІТОПОЛЬСЬКОЇ СІЛЬСЬКОЇ РАДИ ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ підтверджує, зокрема, факт роботи позивача повний робочий день в Комунальній установі Мелітопольській міській лікарні №2, MMP ЗО у період: 
з 01.08.1995р. (Наказ №54/ОС від 01.08.1995р.) по 05.05.2001р. на посаді сестри медичної дитячого інфекційного відділення; ст.60 сп.2 
з 06.05.2001р. (Наказ №32/ОС від 03.05.2001р.) по 09.01.2003р. на посаді сестри медичної палат відділення інтенсивної терапії для інфекційних хворих; ст.60 сп.2 
з 10.01.2003р. (Наказ №4/ОС від 10.01.2003р.) по 02.02.2003р. на посаді сестри медичної відділення інтенсивної терапії для обслуговування інфекційних хворих; ст.60 сп.2 
з 03.02.2003р. (Наказ № 11/ОС від 03.02.2003р.) по 31.03.2005р. на посаді сестри медичної дитячого інфекційного відділення; ст.60 сп.2. 
Згідно даної довідки пільговий стаж позивачки за Списком № 2 становить 9 років 8 місяців (з 01.08.1995 по 31.03.2005).
Щодо доводів відповідача про невідповідність наданої позивачем довідки вимогам Порядку № 637 та додатку 5 до нього, суд зазначає таке.
У постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду зазначив, що працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист.
Суд звертає увагу, що надана позивачем довідка містить усі відомості, що передбачені наведеним вище пунктом 20 Порядку № 637, що підтверджують право позивача на зарахування до пільгового стажу роботи за Списком № 2 періоду роботи з 01.08.1995р. по 31.03.2005р.
Окремі недоліки цієї довідки, на які вказує відповідач, а саме: невідповідність вимогам додатку 5 (відсутність дати, реєстраційного номеру, підписання довідки інспектором відділу кадрів замість начальника відділу кадрів), допущені з вини адміністрації медичного закладу, що видав довідку, на думку суду, не можуть бути підставою для позбавлення позивача її конституційного права на пенсійне забезпечення.
При цьому, суд бере до уваги, до місто Мелітополь Запорізької області перебуває під тимчасовою російською окупацією з перших днів повномасштабного вторгнення - з 26 лютого 2022 року, що наразі унеможливлює для позивача отримання будь-яких інших документів, у тому числі й нової довідки про пільговий стаж роботи.
За таких обставин, суд доходить висновку, що надана позивачем довідка підлягає врахуванню для визначення пільгового стажу позивача за Списком № 2. 
Отже, стаж роботи позивача на посаді «сестра медична», віднесеній до Списку № 2, набутий до 01.04.2015 року, становить 9 років 8 місяців (з 01.08.1995 по 31.03.2005), і цей стаж підлягає зарахуванню як пільговий за Списком № 2.
Як зазначено судом вище, в спірних правовідносинах підлягають застосуванню норми статті 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення" в редакції до внесення змін Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, а не положення Закону № 1058-IV в редакції чинній на момент звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії, як про це помилково зазначає відповідач.
Судом встановлено, що на день звернення позивача до пенсійного органу з заявою про призначення пенсії позивач досягла віку 51 рік.
Водночас, у позивача виникло право на отримання пенсії за віком на пільгових умовах у віці 50 років, а не 55, як помилково стверджує відповідач, відтак наведені відповідачем у рішенні від 05 листопада 2025 року № 155250034166 доводи щодо недосягнення позивачем пенсійного віку – суд вважає безпідставними та необґрунтованими.
Таким чином, суд доходить висновку, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Миколаївській області від 05 листопада 2025 року № 155250034166 про відмову позивачу в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 слід визнати протиправним та скасувати.
Стосовно позовних вимог зобов`язального характеру, заявлених до відповідача, суд враховує наступне.
Пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», зокрема, передбачено, що пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків: 1) пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Так, статтею 12 Закону № 1788 встановлено, що право на пенсію за віком мають: чоловіки - після досягнення 60 років і при стажі роботи не менше 25 років; жінки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 20 років.
При цьому, пунктом «б» ст.13 Закону № 1788, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України № 1-р/2020 від 23.01.2020, зокрема, передбачено, шо на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи:
б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи – жінкам.
Тому суд погоджується з доводами позивача про те, що за наявності пільгового стажу роботи за Списком № 2 повних 9 років, позивач набула право на зниження пенсійного віку, передбаченого ст.12 Закону № 1788 (55 років) на 4 роки (з розрахунку зниження пенсійного віку на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи) (8 років / 2 = 4 роки).
Отже, позивач набула право на пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку на 4 роки, тобто у 51 рік (55 років – 4 роки = 51 рік).
За таких обставин, позивач, досягнувши пенсійного віку (51 рік) 3 жовтня 2025 року, звернулася до пенсійного органу в межах тримісячного строку, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (дата звернення – 28 жовтня 2025 року).
Таким чином, суд погоджується з доводами позивача про те, що позивач набула право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку з 04 жовтня 2025 року.
Проте, враховуючи, що вирішення питання призначення пенсії є виключною компетенцією відповідача, з метою ефективного захисту прав позивача, про захист яких він просить, суд на підставі частини другої статті 9 КАС України вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги шляхом: зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву позивача про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 , зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, та прийняти відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Решта доводів і заперечень учасників справи висновків суду не спростовують, а тому не беруться судом до уваги.
Частиною 1 ст.77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
Відповідно до ч. 2 ст.77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Відтак, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. 
При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. 
Враховуючи, що суд дійшов висновку про протиправність рішення відповідача та скасовує це рішення (основна вимога), і часткове задоволення позову викликане обранням судом належного способу захисту порушеного права позивача (похідна вимога), слід стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір у розмірі 900 грн. Такий розподіл судових витрат суд вважає пропорційним.
Керуючись ст. ст. 2, 5-6, 9, 72, 77, 90, 139, 241-246, 262, 293 КАС України, суд, 

ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (адреса: вул. Морехідна, буд.1, м. Миколаїв, 54008; код ЄДРПОУ 13844159) - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області від 05 листопада 2025 року № 155250034166 про відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 (зі зменшенням пенсійного віку). 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2, зі зменшенням пенсійного віку, відповідно до пункту «б» статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 року №1-р/2020, та прийняти відповідне рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області за рахунок його бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 900 грн.
У решті позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до П`ятого апеляційного адміністративного суду.

Суддя В.В. Андрухів