БЕРЕЗАНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Шевченків шлях, 30-А, м. Березань, Київська область, 07541

№ провадження 2/356/356/26 
Справа № 356/310/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29.04.2026 Березанський міський суд Київської області у складі:

Головуючого судді Лялик Р.М.
З участю секретаря Одинокої К.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Березанського міського суду Київської області в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Березань-центр» про стягнення заробітної плати та компенсації за її невиплату,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Березанського міського суду Київської області з позовною заявою до ТОВ «Управляюча компанія «Березань-центр» про стягнення заробітної плати та компенсації за її невиплату.
Позовна заява обґрунтована тим, що влітку 2021 року до позивача звернувся Березанський міський голова Тимченко В.Г. з пропозицією про 
надання допомоги в проведенні реформування Комунального підприємства Березанської міської ради «Житлово-побутове підприємство» (надалі по тексту - КП «ЖПП»), яке обслуговувало багатоквартирні будинки в м. Березань, але перебувало в тяжкому фінансовому стані. Терміновість вжиття подібних заходів була викликана ще й рішенням Київського окружного адміністративного суду про примусове стягнення з Березанської міської ради як засновника КП «ЖПП» більше 1,6млн. податкового боргу цього підприємства за 2018 рік (справа №320/6063/20).
В позові також вказано, що в подальшому особисто ОСОБА_1 було підготовлено весь пакет конкурсної документації від ТОВ «Березань-Центр» (заяви, конкурсні пропозиції, кошториси послуг управління багатоквартирними будинками, довідки про наявність працівників і матеріально-технічної бази та ін.) для проведення оголошеного згідно рішення виконавчого комітету Березанської міської ради (надалі по тексту ВК БМР) №190 від 27.10.2021р. конкурсу з призначення управителів багатоквартирних будинків на території Березанської громади, переможцем якого по об`єкту конкурсу №1 за рішенням ВК БМР №213 від 03.12.2021р. було визнано відповідача. При цьому на конкурс від ТОВ «Березань-Центр» було подано кваліфікаційний сертифікат менеджера (управителя) житлового будинку (групи будинків) позивача, так як згідно частини 5 статті 18 Закону України «Про житлово- комунальні послуги», кожен управитель - юридична особа зобов`язаний мати у штаті щонайменше одного найманого працівника, який пройшов професійну атестацію на відповідність кваліфікаційним вимогам професії «менеджер (управитель) житлового будинку (групи будинків)», а також укладений з позивачем, як менеджером (управителем) групи житлових будинків, трудовий договір. За домовленістю із засновником ТОВ «Березань-Центр» ОСОБА_2 та тодішнім директором цього підприємства ОСОБА_3 йому згідно штатного розпису за виконану роботу і подальший супровід діяльності цієї управляючої компанії була гарантована щомісячна виплата заробітної плати в сумі 15000 грн. Підставою для розрахунку зазначеного розміру заробітної плати було взято Зміни і доповнення до Галузевої угоди між Міністерством регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України, Об`єднанням організацій роботодавців «Всеукраїнська конфедерація роботодавців житлово-комунальної галузі України» та Центральним комітетом профспілки працівників житлово-комунального господарства, місцевої промисловості, побутового обслуговування населення України на 2017-2021 роки (надалі по тексту Галузева угода). В позові зазначено, що виплата заробітної плати згідно пункту 3.1. поданого в складі конкурсної документації трудового договору №1 від 25.11.2021р. повинна була розпочатися з дня визнання ТОВ «Березань-Центр» переможцем конкурсу з призначення управителя групи багатоквартирних будинків в м.Березань, тобто з 03.12.2021 року. Проте, посилаючись на тимчасові фінансові труднощі, директор ТОВ «Березань-Центр» ОСОБА_3 постійно відкладав офіційне працевлаштування позивача. І лише після заяви останнього керівництву ТОВ «Березань-Центр» про звернення до Державної служби України з питань праці зі скаргою на грубі порушення трудового законодавства, з ним з 01.04.2022р. були оформлені трудові відносини із зазначеною управляючою компанією та офіційно укладено трудовий договір на попередньо обговорених умовах щодо заробітної плати в розмірі 15 тис. грн. на місяць. Але, при цьому заробітну плату за проведену роботу на протязі майже 4-х (чотирьох місяців), - з 03 грудня 2021 року
по 31 березня 2022 року, ОСОБА_1 так і не було виплачено.
Крім того, ОСОБА_1 вказує, що неспростовними доказами здійснення його трудової діяльності в ТОВ «Березань-Центр» на протязі вказаного періоду є факт розроблення для потреб цього підприємства значної кількості документів різного напрямку (фінансового-економічних, виробничих, юридичного характеру, з трудових відносин та ін.), які надсилалися останнім електронною поштою на адресу, зазначеної управляючої компанії, а також її засновнику та директору.
Відтак позивач просить суд зобов`язати ТОВ «Березань-Центр» провести донарахування належної йому, ОСОБА_1 , за період з 03.12.2021 р. по 31.03.2022 р. заробітної плати в розмірі 56212 (п`ятдесят шість тисяч двісті дванадцять) грн. 26 коп. і провести її виплату після утримання 18% ПДФО та 1,5 % військового збору. Стягнути з ТОВ «Березань-Центр» на користь ОСОБА_1 34804,54 (тридцять чотири тисячі вісімсот чотири) грн. 54 коп. компенсації за затримку виплати заробітної плати.
Ухвалою Березанського міського суду Київської області від 30.03.2026 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
За правилами ч. 1 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі.
Копія ухвали про відкриття провадження у справі від 30.03.2026 року разом з копією позовної заяви та доданими до неї документами була отримана відповідачем в його електронному кабінеті, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 61).
06.04.2026 через систему «Електронний суд» представником відповідача Терещук І.В. було надіслано відзив на позовну заяву, в якій остання вказала, що сторона відповідача позовні вимоги не визнає, позовну заяву вважає необґрунтованою та такою, яка не підлягає задоволенню оскільки відповідно до ч. ч. 1, 4 ст.24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. Позивач до 29 березня 2022 року жодного разу не перебував за адресою місця розташування офісу підприємства та не мав визначеного робочого місця. За період з 03 грудня 2021 року до 29 березня 2022 року відсутні відомості про перебування позивача в трудових відносинах з підприємством, а саме про виконання функціональних обов`язків менеджера, заяви про прийняття на роботу і укладення трудового договору, повідомлення органу податкової служби про прийняття працівника ОСОБА_1 на роботу, яка встановлена ч. 3 ст. 24 КЗпП.
Як зазначено у відзиві, до 29 березня 2022 року у відповідача були відсутні передбачені законодавством підстави для прийняття позивача до штату підприємства. Наявність будь-яких попередніх домовленостей чи підписаних документів, у тому числі щодо дистанційної роботи, за відсутності належного оформлення трудових відносин у порядку, визначеному законом, не створює
обов`язку роботодавця щодо включення особи до штату і не свідчить про виникнення трудових відносин та нарахування заробітної плати. 
29 березня 2022 року позивач вперше з`явився у відділ кадрів і написав власноруч заяву про прийняття його посаду менеджером (управитель) багатоквартирних будинків по сумісництву з дистанційним режимом роботи та проханням укласти письмово трудовий договір. На запитання відділу кадрів чому за сумісництвом та дистанційно, позивач повідомив про те, що в нього є основне місце роботи директором в ТОВ Управляюча компанія «Баришівка-Центр» та директором по сумісництву ТОВ «Баришівка-Софіївська».
Представник відповідача вказує, що ОСОБА_1 дійсно перебував у трудових відносинах в ТОВ «Управляюча компанія «Березань-Центр» на посаді менеджер (управитель) групи житлових будинків по сумісництву дистанційно в період з 01 квітня 2022 року по 15 липня 2024 року відповідно написаної ним заяви.
Клопотань сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін, заяв від відповідачки із запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження не надходило.
За таких обставин, суд прийняв рішення про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними матеріалами відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, дослідивши докази, надані на підтвердження вказаних обставин, встановив наступне.
Матеріали справи містять копію трудового договору №1 від 25.11.2021, сторонами якого зазначено ТОВ «Управляюча компанія «Березань-Центр» (роботодавець) та ОСОБА_1 (працівник) (а.с. 15).
Відповідно до п. 1.1 Розділу 1. Предмет Договору трудового договору №1 від 25.11.2021, роботодавець приймає працівника на роботу на посаду «менеджер (управитель) групи житлових будинків».
Згідно з п.п. 2.1.1. п. 2.1 Розділу 2. Права і обов`язки сторін вказаного договору роботодавець зобов`язаний виплачувати працівнику заробітну плату згідно з штатним розписом підприємства та умовами цього договору.
Статтею 55 Конституції України гарантовано право особи на судовий захист.
Кожна особа, як слідує зі змісту ч. 1 ст. 4 ЦПК України, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Частиною 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до вимог ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Право на працю, закріплене устатті 43 Конституції України, включає можливість заробляти собі на життя працею, яку особа вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до ч. 1 ст.94 КЗпП України, приписи якої кореспондуються із ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Тобто, заробітна плата виплачується працівникові за виконану роботу, а не за факт перебування у трудових відносинах.
Згідно із ст.21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду при розгляді справи№ 242/3051/18 про стягнення заборгованості по заробітній платі встановив, що «Системний аналіз статей 21, 94, 233 КЗпП України дає підстави дійти висновку про те, що захисту підлягають трудові права працівника у разі порушення їх роботодавцем.
За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 ЦПК України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав.
Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатний розклад, розцінки та норми праці, накази та розпорядження (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табель обліку використаного часу, розрахункова-платіжна відомість.
Відповідно до статті 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Звертаючись до суду, позивач вказав про наявність у відповідача заборгованості перед ним із заробітної плати за період з 03.12.2021 р. по 31.03.2022 р. 
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу, тобто заробітна плата виплачується саме за виконану роботу.
Відповідно до ч.1 ст.24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Згідно із ч.2 ст.30 Закону України «Про оплату праці», роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку.
Ведення табельного обліку робочого часу на підприємствах, в установах і організаціях регламентується наказом Держкомстату України від 05.12.2008 №489 «Про затвердження типових форм первинної облікової документації зі статистики праці». У табелі обліку використання робочого часу (типова форма №п-5) робляться відмітки про фактично відпрацьований час, відпрацьовані за місяць години, у тому числі надурочні, вечірні, нічні години роботи та ін., а також інші відхилення від нормальних умов роботи. У разі відсутності працівника на робочому місці у табелі обліку використаного робочого часу проставляється позначка «НЗ» - неявка з нез`ясованих причин.
Отже, враховуючи вимоги Кодексу законів про працю України, Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам за умови виконання ними своїх функціональних обов`язків на підставі укладеного трудового договору з дотриманням установленої правилами внутрішнього трудового розпорядку тривалості щоденної (щотижневої) роботи за умови провадження підприємством господарської діяльності. Нарахування та виплата заробітної плати працівникам проводиться на підставі документів з первинного обліку праці та заробітної плати: штатного розкладу, розцінок та норм праці, наказів та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжних відомостей. Отже, згідно з наведеними вище положенням трудового законодавства, роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Табель обліку робочого часу є підставою для нарахування заробітної плати працівникам. Роботодавець зобов`язаний забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи шляхом ведення табеля обліку робочого часу. Даний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 16.01.2020 справа №2040/7558/18.
З урахуванням вказаного, судом встановлено, що позивачем не доведено факт існування у відповідача заборгованості з виплати заробітної плати за період з 03.12.2021 по 31.03.2022, оскільки матеріали справи не містять жодних відомостей щодо нарахованої, але не виплаченої ОСОБА_1 заробітної плати за вказаний період, як і відсутні належні докази посадового окладу позивача у вказаний період - штатні розписи, накази та розпоряджень (на виплату премій, доплат, надбавок тощо), табелю обліку використання робочого часу, розрахунково-платіжні відомості.
З огляду на недоведеність заборгованості із заробітної плати не підлягає задоволенню і похідна вимога про стягнення компенсації за затримку виплати заробітної плати в розмірі 34804, 54 грн.
Відтак суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 4-5, 12, 76-81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 352, 354-355 ЦПК України, ст.ст. 21, 94, 97, 233 КЗпП України, ст. 1, 12, 21 ЗУ «Про оплату праці»,
ВИРІШИВ:
Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Березань-центр» про стягнення заробітної плати та компенсації за її невиплату.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя         Р. М. Лялик