ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
09.06.2026	Справа № 910/4182/26	
Господарський суд міста Києва у складі судді Павленка Є.В., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження матеріали справи за позовом Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" про стягнення 115 739,55 грн,

без виклику представників сторін (без проведення судового засідання),

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У квітні 2026 року Приватне акціонерне товариство "Страхова група "ТАС" (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду міста Києва з вказаним позовом про стягнення з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (далі - Компанія) 115 739,55 грн, з яких: 89 600,87 грн - заборгованість з відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок ДТП, 9 269,16 грн - інфляційні втрати, 3 166,72 грн - три проценти річних, 13 702,80 грн - пеня.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач, як страховик винної в ДТП особи, всупереч вимогам Закону України № 1961-IV "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який був чинний на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон), не відшкодував позивачу шкоду, завдану вказаною особою внаслідок ДТП.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13 квітня 2026 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачеві строк для усунення її недоліків.
16 квітня 2026 року через систему "Електронний суд" позивач на виконання вимог вказаної ухвали подав документи для усунення недоліків позовної заяви.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 21 квітня 2026 року вищенаведену позовну заяву Товариства прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 910/4182/26 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення/виклику представників сторін (без проведення судового засідання). 
5 травня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшов відзив від цієї ж дати, у якому останній проти задоволення позову заперечував та вказав, що заявлена до стягнення позивачем сума страхового відшкодування є необґрунтованою. Зокрема, позивачем порушено порядок визначення розміру шкоди, передбачений нормами чинного законодавства, оскільки ним не надано звіт про оцінку шкоди, завданої майну, а також докази здійснення страхової виплати на користь власника транспортного засобу "Audi А6", державний номерний знак: НОМЕР_1 . У зв`язку з цим Компанія відмовила Товариству у виплаті спірної суми страхового відшкодування. Надалі будь-яких дій з метою надання відповідачу вищевказаних документів, повторного звернення із заявою про виплату страхового відшкодування або оскарження відмови Компанії у виплаті страхового відшкодування позивач не вчиняв. Пошкоджений автомобіль на огляд Компанії з метою підтвердження розміру заданих збитків позивачем також надано не було. На думку Компанії, позивач пропустив установлений пунктом 37.1.4 статті 37 Закону присічний річний строк на звернення до страховика про виплату страхового відшкодування, що свідчить про необґрунтованість позовних вимог Товариства.
11 травня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла відповідь на відзив від цієї ж дати, у якій останній зазначив, що надана ним платіжна інструкція про сплату страхового відшкодування на користь власника транспортного засобу "Audi А6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , є належним доказом, оскільки сформована в банківській системі обслуговуючого банку з відповідними електронними реквізитами. У свою чергу, відсутність підпису й печатки виконавця на ремонтній калькуляції не свідчить про її недійсність, оскільки остання складена за допомогою програми "Audatex", яка є загальновизнаним інструментом визначення вартості ремонту. Чинним законодавством не встановлено обов`язкового складання звіту суб`єктом оціночної діяльності для виплати страхового відшкодування, оскільки такий звіт є лише попереднім оціночним документом й не визначає остаточної суми, необхідної для відновлення пошкодженого транспортного засобу. Позивач зазначав, що законодавством не встановлено обов`язку страховика повідомляти іншу страхову компанію про огляд пошкодженого транспортного засобу. У той же час, строк звернення до Компанії з вимогами про стягнення страхового відшкодування ним не пропущено, оскільки з відповідною заявою про виплату страхового відшкодування Товариство звернулося в межах річного строку, передбаченого Законом, а з даним позовом до суду - у межах загального строку позовної давності. 
13 травня 2026 року через систему "Електронний суд" від відповідача надійшли заперечення від 12 травня 2026 року, у яких останній навів свої аргументи на спростування доводів позивача.
22 травня 2026 року через систему "Електронний суд" від позивача надійшла заява від 21 травня 2026 року, у якій останній повідомив суд про те, що ціна його позову не змінилась, спірна заборгованість відповідачем погашена не була.
Жодних інших заяв чи клопотань від сторін до суду не надходило.
Відповідно до частин 5, 8 статті 252 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного позовного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Враховуючи подання позивачем та відповідачем заяв по суті спору, беручи до уваги відсутність будь-яких клопотань сторін, у яких останні заперечували проти розгляду даної справи по суті, а також зважаючи на наявність у матеріалах справи усіх документів та доказів, необхідних для повного, всебічного та об`єктивного її розгляду, суд дійшов висновку про можливість вирішення по суті наведеної справи за наявними у ній матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,

ВСТАНОВИВ:

3 вересня 2024 року о 7 годині 55 хвилин по вулиці Клосовського, 10 у місті Житомирі сталася дорожньо-транспортна пригода за участі двох транспортних засобів: автомобіля "Citroen Jumpy", державний номерний знак: НОМЕР_2 , яким керував ОСОБА_1 , та автомобіля "Audi А6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_2 . Під час вчинення вказаної ДТП водій автомобіля "Citroen Jumpy", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 , під час руху заднім ходом у порушення пункту 10.9 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР України) не впевнився, що це буде безпечно для інших учасників руху та здійснив наїзд на автомобіль "Audi А6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень вказаних транспортних засобів.
Зазначені обставини були встановлені постановою Богунського районного суду міста Житомира від 27 вересня 2024 року в справі № 295/13335/24, якою водія автомобіля "Citroen Jumpy", державний номерний знак: НОМЕР_2 , ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 Кодексу України про адміністративні правопорушення (копія даної постанови наявна в матеріалах справи).
Внаслідок вказаної ДТП було пошкоджено автомобіль "Audi А6", державний номерний знак: НОМЕР_1 (застрахований транспортний засіб), власником і страхувальником якого є ОСОБА_2 , що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями: свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 1 листопада 2023 року серії НОМЕР_3 та полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 27 жовтня 2023 року № ЕП-217589138.
Судом встановлено, що пошкоджений транспортний засіб було застраховано позивачем на підставі вищевказаного полісу та договору добровільного комплексного страхування транспортних ризиків "Повний автозахист" від 27 жовтня 2023 року № AZEP-217589138 (копія цього правочину також наявна в матеріалах справи).
4 вересня 2024 року страхувальник звернувся до позивача із заявою від вказаної дати № 20355/47/2024/96 (вх. № 1619) про настання страхової події.
Згідно ремонтної калькуляції системи "Audatex" від 10 вересня 2024 року № 92420355 вартість відновлювального ремонту автомобіля "Audi А6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , становить 92 800,87 грн (з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу цього транспортного засобу станом на 3 вересня 2024 року в розмірі 0,5304).
Судом також встановлено, що на підставі: довідки Національної поліції України від 3 вересня 2024 року № 3024248410012020, акта огляду пошкодженого транспортного засобу (дефектної відомості) від 3 вересня 2024 року, складеного за участю власника пошкодженого паспортного засобу та повноважного представника Товариства ОСОБА_3 , заяви на виплату страхового відшкодування від 11 вересня 2024 року № 20355/47/2024/96, ремонтної калькуляції від 10 вересня 2024 року № 92420355, розрахунку коефіцієнта фізичного зносу, розрахунку суми страхового відшкодування від 12 вересня 2024 року, - позивачем було складено страховий акт від 12 вересня 2024 року № 21385/47/924 (належні копії зазначених документів наявні в матеріалах справи). Відповідно до вказаного акта сума страхового відшкодування склала 92 800,87 грн без ПДВ.
Вказана сума страхового відшкодування була перерахована на рахунок вигодонабувача за договором добровільного комплексного страхування транспортних ризиків "Повний автозахист" від 27 жовтня 2023 року № AZEP-217589138, - власника застрахованого транспортного засобу ОСОБА_2 , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією платіжної інструкції від 16 вересня 2024 року № 30162 з призначенням платежу: "Страх. вiдш. по Дог. № AZEP217589138 вiд 27.10.2023, ОСОБА_4 , IПН: 3107017916, т/зAUDI A6, д/н НОМЕР_1 , без ПДВ".
Статтею 27 Закону України "Про страхування" та статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Отже, до позивача в зв`язку зі здійсненою страховою виплатою за вищеописаною ДТП перейшло право вимоги на вказану суму.
З матеріалів справи вбачається, що на час скоєння вищевказаної ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 , як особи, що на законних підставах експлуатувала автомобіль "Citroen Jumpy", державний номерний знак: НОМЕР_2 , була застрахована відповідачем на підставі договору (полісу) серії ЕР № 221469530 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну третіх осіб, - 160 000,00 грн, франшиза - 3 200,00 грн).
Отже, Компанія є особою, на яку вказаним полісом покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої під час експлуатації вищевказаного автомобіля "Citroen Jumpy" на момент ДТП.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до пункту 12.1 статті 12 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту. Аналогічна норма міститься у статті 9 Закону України "Про страхування".
Враховуючи вищезазначені обставини, умови полісу ЕР № 221469530, а також положення статей 12, 22 Закону, статей 9, 27 Закону України "Про страхування" та статей 993, 1192 ЦК України, суд дійшов висновку про те, що у відповідача в зв`язку з настанням ДТП виник обов`язок відшкодувати позивачу шкоду в розмірі суми, право на вимогу якої перейшло до останнього.
Слід зазначити, що за пунктом 36.2 статті 36 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову в його здійсненні протягом 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Заперечуючи проти позову, відповідач вказував на те, що позивач не звертався до Компанії із заявою про сплату суми виплаченого за даним страховим випадком відшкодування або з відповідною претензією у визначений підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону строк.
Згідно з підпунктом 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, з моменту скоєння ДТП.
Закріплене в положеннях підпункту 37.1.4 пункту 37.1 статті 37 Закону право страховика за договором (полісом) відмовити у здійсненні виплати страхового відшкодування у зв`язку з пропуском встановленого строку на звернення до нього із заявою про виплату страхового відшкодування не залежить від суб`єкта звернення з відповідною заявою, тобто підлягає застосуванню, у тому числі у випадку, коли з такою заявою звертається не безпосередньо потерпілий, а особа, яка здійснила відшкодування потерпілому завданого внаслідок пошкодження належного йому транспортного збитку.
Зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону строк є присічним і поновленню не підлягає.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 5 червня 2018 року в справі № 910/7449/17, у постановах Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду: від 6 березня 2019 року в справі № 465/6315/16-ц, від 1 червня 2022 року в справі № 577/5482/19.
З матеріалів справи вбачається, позивач звернувся до відповідача із заявою від 16 жовтня 2024 року вих. № 06178/9224 (справа 203555/47/2024/96) про виплату страхового відшкодування на суму 92 800,87 грн. Вказана заява отримана повноважним представником Компанії 4 листопада 2025 року, що підтверджується наявною у матеріалах справи копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 0504081807840.
Крім того, з наявної в матеріалах справи копії листа-відповіді Компанії від 18 листопада 2024 року № ЦВ24-1924 вбачається, що остання підтвердила факт отримання від позивача вищевказаної заяви про виплату страхового відшкодування по страховій справі 203555/47/2024/96 за полісом ЕР-221469530 у зв`язку з ДТП, яка сталася 3 вересня 2024 року. У цьому ж листі Компанія повідомила позивачу про те, що з наданих Товариством матеріалів не було підтверджено розмір завданої шкоди, зокрема, відсутні: "розрахункові документи, які підтверджують виплату страхового відшкодування на користь власника транспортного засобу AUDI А6 з номером НОМЕР_1 (платіжна інструкція не завірена банком);  експертний звіт (висновок) щодо оцінки вартості матеріального збитку, завданого внаслідок пошкодження транспортного засобу AUDI А6 з номером НОМЕР_1 (надана калькуляція не ідентифікує виконавця та його повноваження на складання даного документу)". У зв`язку з цим Компанія відмовила позивачу в задоволенні його заяви про виплату страхового відшкодування.
При цьому, жодною нормою чинного законодавства не передбачений обов`язок потерпілої особи чи його страховика повторно звертатися до Компанії з заявою про виплату страхового відшкодування у межах встановленого статтею 37 Закону строку, у зв`язку з відомою страховика винної в ДТП особи в задоволенні первісно поданої заяви.
Відтак, посилання відповідача на факт пропуску позивачем установленого Законом річного строку на звернення із заявою про виплату страхового відшкодування є необґрунтованими та спростовуються наявними в матеріалах справи належними доказами. 
Щодо посилань відповідача на те, що ні Товариством, ні власником пошкодженого транспортного засобу не було надано пошкоджений автомобіль на огляд повноваженому представнику Компанії, суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 33.3 статті 33 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, водії та власники транспортних засобів, причетні до дорожньо-транспортної пригоди, власники пошкодженого майна зобов`язані зберігати пошкоджене майно (транспортні засоби) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, до тих пір, поки його не огляне призначений страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) представник (працівник, аварійний комісар або експерт), а також забезпечити йому можливість провести огляд пошкодженого майна (транспортних засобів). Особи, зазначені в цьому пункті, звільняються від обов`язку збереження пошкодженого майна (транспортних засобів) у такому стані, в якому воно знаходилося після дорожньо-транспортної пригоди, у разі якщо не з їхньої вини протягом десяти робочих днів після одержання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду його уповноважений представник не прибув до місцезнаходження такого пошкодженого майна.
Разом із цим, відповідно до пунктів 34.1. та 34.2. статті 34 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, страховик зобов`язаний протягом 2-х робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10-ти робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків.
Тобто, саме на Компанію, як страховика винної в ДТП особи, після отримання нею повідомлення про настання події покладається обов`язок здійснити передбачені статтею 34 Закону дії. У той же час відповідач, під час прийняття ним рішення про відмову в задоволенні заяви позивача про виплату страхового відшкодування, не звертався до Товариства або власника пошкодженого транспортного засобу із запитами на отримання документів, фото для з`ясування даних, необхідних для оцінки розміру завданої шкоди, у тому числі із запитом про надання пошкодженого транспортного засобу на огляд представнику Компанії. Докази зворотного в матеріалах справи відсутні.
У той же час, судом враховано, що відповідно до пункту 37.1.3. статті 37 Закону підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування є невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.
З системного тлумачення вищевказаних норм Закону вбачається, що нездійснення огляду Компанією пошкодженого транспортного засобу само по собі не є підставою для відмови у виплаті спірного страхового відшкодування, якщо з наданих документів можливо встановити обставини спірної ДТП та характер пошкоджень транспортного засобу. Натомість на Компанію покладається обов`язок у встановленому законом порядку довести факт того, що її відсутність під час огляду пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля призвела до неправомірності розрахунку заподіяної шкоди.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду в складі Касаційного цивільного суду від 23 листопада 2020 року в справі № 643/10751/16-ц.
Однак Компанія не заперечувала ні проти факту настання спірної ДТП, ні проти обставин її настання.
Судом також враховано, що дефектна відомість - це акт візуального огляду об`єкта, що підлягає ремонту. Акт огляду транспортного засобу дозволяє зафіксувати виключно характер зовнішніх пошкоджень транспортного засобу й не підтверджує перелік усіх отриманих пошкоджень внаслідок ДТП.
Разом із цим, відповідач не довів у встановленому законом порядку того, що наведені в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 3 вересня 2024 року пошкодження автомобіля "Audi A6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , не узгоджуються з обставинами ДТП, встановленими в постанові Богунського районного суду міста Житомира від 27 вересня 2024 року у справі № 295/13335/24, на основі наявних у матеріалах справи доказів, а саме: протоколу про адміністративне правопорушення від 3 вересня 2024 року серії ЕПР1 № 122060; схеми місця ДТП із розташуванням та переліком пошкоджень транспортних засобів; письмових пояснень учасників спірної ДТП.
Крім того, з наявної в матеріалах справи довідки Національної поліції України від 3 вересня 2024 року № 3024248410012020 вбачається, що внаслідок спірної ДТП була пошкоджена передня центральна частина застрахованого позивачем транспортного засобу "Audi A6", державний номерний знак: НОМЕР_1 . Характер вказаного пошкодження узгоджується як з фактичними даними, зазначеними в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 3 вересня 2024 року (оформлений за участю позивача та власника відповідного транспортного засобу), так і з наведеними в ремонтній калькуляції системи "Audatex" від 10 вересня 2024 року № 92420355 роботами, матеріалами та запасними частинами, необхідними для ремонту вказаного автомобіля.
Враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку про те, що відповідач не був позбавлений можливості встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання, розмір заподіяної шкоди.
Суд також звертає увагу на те, що відповідно до статті 35 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. У цій заяві має міститися: найменування страховика, якому подається заява, або МТСБУ; прізвище, ім`я, по батькові (найменування) заявника, його місце проживання (фактичне та місце реєстрації) або місцезнаходження; зміст майнової вимоги заявника щодо відшкодування заподіяної шкоди та відомості (за наявності), що її підтверджують; інформація про вже здійснені взаєморозрахунки осіб, відповідальність яких застрахована, або інших осіб, відповідальних за заподіяну шкоду, та потерпілих; підпис заявника та дата подання заяви. До заяви додаються: паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).
Вказана норма Закону встановлює вичерпний перелік документів, які додаються до заяви про виплату страхового відшкодування. Обов`язковість надання страховику разом з вищевказаною заявою інших документів, зокрема, завіреної банком платіжної інструкції чи експертного звіту щодо оцінки матеріального збитку, на які відповідач посилався у своєму листі-відмові та відзиві, - чинним законодавством не передбачена.
Відповідач під час розгляду справи також не надав суду належних доказів, які б спростовували заявлені позовні вимоги в частині суми спірного відшкодування заподіяної матеріальної шкоди.
При цьому, суд не приймає до уваги доводи відповідача щодо недоведеності вартості відновлювального ремонту автомобіля марки "Audi A6", державний номерний знак: НОМЕР_1 , з огляду на ненадання позивачем відповідного експертного звіту (висновку) щодо оцінки вартості матеріального збитку, оскільки звіт про оцінку майна для визначення матеріального збитку при настанні страхового випадку не є обов`язковим для визначення розміру такого збитку. Звіт про оцінку транспортного засобу - це лише попередній оціночний документ, у якому зазначається про можливу, але не кінцеву суму, що витрачена на відновлення транспортного засобу. Реальним підтвердженням виплати страхового відшкодування страхувальнику є платіжний документ про здійснення такої виплати. 
Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду в складі Касаційного господарського суду: від 6 липня 2018 року в справі № 924/675/17, від 13 березня 2018 року в справі № 910/9396/17, від 28 січня 2020 року в справі № 917/500/18, від 21 грудня 2020 року в справі № 911/286/20 та від 4 березня 2021 року в справі № 910/4720/20.
Норма частини 1 статті 22 Закону, яка передбачає відшкодування страховиком саме оціненої шкоди, не встановлює імперативного обов`язку щодо проведення такої оцінки саме суб`єктом оціночної діяльності відповідно до Закону України "Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні".
У свою чергу, ремонтна калькуляція, складена із застосуванням програмного комплексу "Audatex", включає перелік усіх видів робіт, матеріалів та запасних частин, необхідних для відновлення пошкодженого транспортного засобу, і може бути достатнім доказом фактично здійснених позивачем витрат з виплати страхового відшкодування внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 20 березня 2018 року у справі № 911/482/17 та постанові Північного апеляційного господарського суду від 12 січня 2026 року у справі № 910/2166/25.
При цьому, як вже зазначалося судом, ремонтні роботи, матеріали та запасні частини, зазначені у вищевказаній калькуляції, узгоджуються з пошкодженнями, наведеними в акті огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 3 вересня 2024 року, складеному та підписаному представником позивача та власником пошкодженого транспортного засобу, а також інформацією про пошкодження, зазначеною в довідці Національної поліції України від 3 вересня 2024 року № 3024248410012020 про обставини спірної ДТП.
Відповідачем не надано суду належних доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого транспортного засобу внаслідок його пошкодження в спірній ДТП. Компанія не спростувала й розраховану позивачем суму страхового відшкодування.
Оскільки невідшкодована позивачу сума страхового відшкодування становить 89 600,87 грн (92 800,97 грн (виплачена потерпілій особі сума страхового відшкодування) - 3 200,00 грн (франшиза), і Компанія не надала належних заперечень і доказів необґрунтованості виплаченої суми страхової виплати, як і доказів на спростування встановленої позивачем вартості відновлювального ремонту застрахованого автомобіля внаслідок його пошкодження в спірній ДТП та документів на підтвердження оплати позивачу зазначеної суми або обґрунтованих заперечень щодо її несплати, суд дійшов висновку про законність і доведеність вимоги Товариства до Компанії щодо стягнення спірної суми грошових коштів. У зв`язку з цим, позовна вимога про стягнення з відповідача 89 600,87 грн страхового відшкодування є обґрунтованою, а відтак підлягає задоволенню.
Крім того, позивач просив стягнути з відповідача 9 269,16 грн інфляційних втрат і 3 166,72 грн трьох процентів річних, нарахованих на вищевказану суму основної заборгованості за період з 5 лютого 2025 року по 10 квітня 2026 року.
Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Правовідносини, у яких страховик у разі настання страхового випадку зобов`язаний здійснити страхову виплату, є грошовим зобов`язанням, а тому правовідносини з відшкодування шкоди в порядку регресу, які склалися між сторонами у справі, також є грошовим зобов`язанням.
Оскільки заявлений Товариством до стягнення з відповідача розмір трьох процентів річних та інфляційних втрат є арифметично вірним і відповідає вимогам чинного законодавства, позовна вимога про стягнення з Компанії вказаних сум підлягає задоволенню.
Також, позивач просив стягнути з відповідача 13 702,80 грн пені, нарахованої на підставі пункту 36.5 статті 36 Закону, який був чинний на час виникнення спірних правовідносин, за період з 5 лютого 2025 року по 5 серпня 2025 року.
Відповідно до частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання, зокрема, може забезпечуватися неустойкою.
За змістом частини 1 статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, яке боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно з частиною 3 вищезазначеної статті пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання (частина 1 статті 550 ЦК України).
Згідно з пунктом 1 частини 2 статті 551 ЦК України предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 552 ЦК України встановлено, що сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов`язку в натурі.
Відповідно до статті 992 ЦК України страховик зобов`язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати.
За пунктом 36.5 статті 36 Закону за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Оскільки заявлений Товариством до стягнення розмір пені є арифметично вірним та відповідає вимогам чинного законодавства, позовна вимога про стягнення з відповідача вказаної суми також підлягає задоволенню.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані й такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами частини 1 статті 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин позов Товариства підлягає задоволенню.
Відповідно до статті 129 ГПК України судові витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись статтями 86, 129, 233, 236-238, 240, 241, 252 ГПК України, суд

ВИРІШИВ:
Позов задовольнити.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Перша" (03150, місто Київ, вулиця Фізкультури, будинок 30; ідентифікаційний код 31681672) на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (03062, місто Київ, проспект Берестейський, будинок 65; ідентифікаційний код 30115243) 89 600 (вісімдесят дев`ять тисяч шістсот) грн 87 коп. страхового відшкодування, 9 269 (дев`ять тисяч двісті шістдесят дев`ять) грн 16 коп. інфляційних втрат, 3 166 (три тисячі сто шістдесят шість) грн 72 коп. трьох процентів річних, 13 702 (тринадцять тисяч сімсот дві) грн 80 коп. пені та 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. судового збору.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Північного апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 9 червня 2026 року.

Суддя Є.В. Павленко