ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1144/26 Справа № 175/18036/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Качаленко Є. В. Суддя у 2-й інстанції - Сєдих А. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 червня 2026 року м.Кривий Ріг

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Сєдих А.В., за участю секретаря судового засідання Ворони Б.А., захисника Опаріної А.Л. розглянувши апеляційну скаргу захисника Опаріної А.Л. на постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року, щодо
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, військовослужбовець ВЧ НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ,
якого визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення,-

ВСТАНОВИВ:

Згідно постанови суду 19.09.2025 о 21:37 по вул. Волгодонській, 35 в м. Краматорськ Донецької області водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом Kia Sorento, днз НОМЕР_2 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння проводився на місці зупинки транспортного засобу за допомогою «Drager Alcotest 7510», результат огляду позитивний 1,41‰. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.2.9а ПДР України та вчинив правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Постановою Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу на користь держави в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумі доходів громадян в сумі 17000,00 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами, строком на один рік. Стягнуто судовий збір 665,60 грн.
З таким судовим рішенням не погодилась захисник Опаріна Анна Леонідівна, яка діє в інтересах ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку.
В обґрунтування апеляційних вимог захисник Опаріна А.Л., яка діє в інтересах ОСОБА_1 , вказує, що постанова суду першої інстанції є незаконною та необґрунтованою, оскільки висновок про винуватість ОСОБА_1 зроблено на підставі неповно досліджених доказів та їх неналежної оцінки. Вважає, що працівниками поліції не було задокументовано та доведено належними доказами факт порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, який би давав підстави для законної зупинки транспортного засобу відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію». У зв`язку з цим зазначає, що подальші вимоги поліцейських водій не був зобов`язаний виконувати, а складені щодо нього процесуальні документи не можуть вважатися належними та допустимими доказами. Також вказує на порушення процедури проведення огляду на стан алкогольного сп`яніння, оскільки під час огляду за допомогою приладу Drager Alcotest 7510 було використано мундштук без зворотного клапану, що не відповідає вимогам інструкції з експлуатації цього приладу та роз`ясненням виробника/дистриб`ютора. Вважає, що за таких умов результат огляду 1,41‰ є недійсним і не може бути використаний як доказ. Зазначає, що інших доказів керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять, а всі сумніви щодо доведеності вини мають тлумачитися на користь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Просить оскаржувану постанову суду скасувати та закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.

Про дату, час та місце розгляду апеляційної скарги повідомлені належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.
Перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення та доводи апеляційної скарги, вислухавши думку сторін по справі, суд апеляційної інстанції, вважає апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду – без змін за таких підстав.
Статтею 294 КУпАП визначено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до вимог ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Як регламентують приписи ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення, зобов`язаний, зокрема, з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність особи, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП.
Суд, у відповідності з приписами ст. 252 КУпАП, оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є правильним, а зміст постанови відповідає вимогам, передбаченими ст.283 КУпАП, оскільки в ній наведені докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення ОСОБА_1 вказаного адміністративного правопорушення.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особами в стані алкогольного, наркотичного або іншого сп`яніння, а так само у разі відмови особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння.
Відповідно до п. 2.9 ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Так, факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується протоколом серії ЕПР1 №459101 від 19.09.2025, матеріалами відеофіксації порушення, чек тестом Drager, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортом поліцейського Батальйону патрульної поліції в м. Краматорськ та Слов`янськ УПП в Донецькій області Департаменту патрульної від 19.09.2025.
Апеляційним судом встановлено, що протокол про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 складений за ч.1 ст. 130 КУпАП, відповідальність за якою настає у даному випадку за керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
З наявного у матеріалах справи відеозапису слідує, що після зупинки транспортного засобу працівниками поліції, під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова, йому було запропоновано пройти огляд на місці зупинки з використанням спеціальних технічних засобів. ОСОБА_1 погодився продути прилад Drager, який показав результат 1,41‰. Ознайомившись з результатами газоаналізатора ОСОБА_1 жодних зауважень не висловив. При цьому поліцейський чітко вказав на наявність у водія запаху спиртного з порожнини рота. ОСОБА_1 не заперечував, що вживав спиртне, підтвердив поліцейським, що випив напередодні.
З роздруківки газоаналізатора Drager встановлено, що ОСОБА_1 перебував у стані алкогольного сп`яніння, результат позитивний 1,41‰. ОСОБА_1 поставив свій підпис на чек-тесті.
Згідно акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів встановлено, що огляд ОСОБА_1 був проведений у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова, результат огляду на стан сп`яніння позитивний. Акт містить підпис ОСОБА_1 у відповідному пункті, в якому він підтвердив, що з результатами згоден.
Протокол про адміністративне правопорушення за ч.1 ст.130 КУпАП ОСОБА_1 підписав без заперечень, підтвердивши підписом, що ознайомлений із змістом протоколу, підтвердив правильність відомостей про особу.
Зафіксована на відеозаписі поведінка ОСОБА_1 , а також наведені документи підтверджують, що він погодився із результатами огляду, встановлений стан сп`яніння не заперечив, пояснив, що вживав алкогольні напої. У матеріалах наявний акт, згідно якого ОСОБА_1 згоден із результатами огляду.
Проаналізувавши докази по справі, суд апеляційної інстанції вважає, що в діях ОСОБА_1 міститься склад правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Дії ОСОБА_1 правильно кваліфіковані за ч.1 ст.130 КУпАП.
Стягнення суддею накладене відповідно до вимог ст. 33 КУпАП, з урахуванням характеру вчиненого правопорушення, даних про особу, відповідно до санкції ч.1 ст. 130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 була незаконною, а тому всі подальші вимоги працівників поліції та складені документи не можуть вважатися належними доказами, є необґрунтованими та безпідставними.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що питання визнання дій працівників поліції щодо зупинки транспортного засобу протиправними як окремого управлінського рішення не є предметом розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП та належить до юрисдикції адміністративних судів. Водночас суд у межах даного провадження оцінює допустимість та належність доказів, отриманих у ході такого втручання.
Апеляційним судом встановлено, що подія відбулась 19.09.2025 о 21:37 по вул. Волгодонській, 35 в м. Краматорськ Донецької області, тобто у прифронтовому місті, у нічний час, під час дії комендантської години та правового режиму воєнного стану.
Згідно до приписів ст. 31 Закону України "Про Національну поліцію" поліція може застосовувати превентивні заходи, зокрема зупинення транспортних засобів та перевірку документів особи.
Застосування цієї статті працівниками поліції має обумовлюватися зовнішніми чинниками або обставинами, які можуть надавати право або зобов`язувати поліцейського застосувати певні превентивні заходи.
При цьому належить врахувати те, що згідно Указу Президента України №64/2022 в Україні введено режим «воєнний стан», який діяв і на час події, яка зафіксована в протоколі за участю ОСОБА_1 .
Згідно ч. 4 ст. 8 Закону України «Про національну поліцію» під час дії воєнного стану поліція діє згідно із призначенням та специфікою діяльності з урахуванням тих обмежень прав і свобод громадян, а також прав і законних інтересів юридичних осіб, що визначаються відповідно до Конституції України та Закону України «Про правовий режим воєнного стану». Статтею 24 вказаного Закону встановлено додаткові повноваження поліції, зокрема забезпечення та здійснення заходів правового режиму воєнного стану у разі його оголошення на всій території України або в окремій місцевості.
Відповідно до п. 7 ст. 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, військове командування разом із військовими адміністраціями можуть запроваджувати та здійснювати заходи правового режиму воєнного стану, зокрема перевіряти документи у осіб, а в разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів.
Крім того, з наявного у матеріалах справи відеозапису слідує, що після зупинки транспортного засобу під час перевірки документів у водія ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова, у зв`язку з чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
На підставі викладеного, апеляційний суд вважає, що в даному випадку дії працівників поліції були законними, вони діяли в межах Закону України «Про Національну поліцію», оскільки завданнями поліції є забезпечення публічної безпеки і порядку, охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави, протидія злочинності.
Водночас особа не позбавлена права оскаржити дії працівників поліції в порядку адміністративного судочинства або звернутися до правоохоронних органів у разі наявності ознак кримінального правопорушення. Проте самі по собі доводи сторони захисту щодо незаконності зупинки транспортного засобу не спростовують встановлених апеляційним судом обставин керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння та не свідчать про недопустимість доказів, досліджених у цій справі.
Доводи апеляційної скарги щодо недопустимості результату огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння через використання мундштука без зворотного клапану є необґрунтованими та безпідставними.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану спяніння закріплено у ст. 266 КУпАП, в Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735.
Відповідно до п. 7 Розділу ІІ Наказу МВС України та МОЗ України «Про затвердження Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого спяніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 року № 1452/735, установлення стану алкогольного спяніння здійснюється на підставі огляду, який проводиться згідно з вимогами цієї Інструкції поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів, показники яких після проведення тесту мають цифровий показник більше 0,2 проміле алкоголю в крові.
Апеляційним судом встановлено, що огляд ОСОБА_1 проводився за допомогою спеціального технічного засобу «Drager Alcotest 7510», результат огляду становив 1,41‰. Матеріали справи містять свідоцтво про повірку законодавчо регульованого засобу вимірювальної техніки №П 51 QM 2135 103 24, яке було чинним на час проведення огляду, а саме до 25 листопада 2025 року.
Отже, огляд проведено із застосуванням спеціального технічного засобу, який на момент проведення огляду був повіреним, а отриманий результат 1,41‰ істотно перевищує встановлений Інструкцією показник 0,2 проміле, за наявності якого особа вважається такою, що перебуває у стані алкогольного сп`яніння.
Суд апеляційної інстанції враховує доводи захисника про те, що відповідно до наданих нею документів для газоаналізатора Drager Alcotest 7510 OIML мають використовуватись мундштуки Drager Alcotest Mouthpieces Standard зі зворотним клапаном. Разом з тим, самі по собі наведені захисником документи стосуються загальних технічних вимог до експлуатації приладу та мундштуків, однак не містять висновку щодо конкретного огляду ОСОБА_1 і не підтверджують, що саме у цьому випадку результат вимірювання 1,41‰ був недостовірним.
Крім того, з наданих стороною захисту документів вбачається, що мундштуки зі зворотним клапаном та без зворотного клапану мають однаковий корпус, зовнішню конструкцію та геометричні розміри, а відрізняються внутрішнім зворотним клапаном. За таких обставин посилання захисника на відеозапис як на безумовне підтвердження використання саме неналежного мундштука не може бути прийняте як достатня підстава для визнання результату огляду недопустимим, оскільки матеріали справи не містять належного технічного висновку про ідентифікацію конкретного мундштука, який був використаний під час огляду.
Суд апеляційної інстанції також враховує, що документи, на які посилається захисник, не містять даних про те, що у разі використання іншого мундштука похибка вимірювання могла б спричинити таке істотне завищення результату або показати наявність алкогольного сп`яніння у особи за його фактичної відсутності. Наведені стороною захисту документи не містять і висновку про те, що використання іншого мундштука автоматично свідчить про недостовірність будь-якого отриманого результату незалежно від його цифрового показника та інших обставин проведення огляду.
При цьому результат огляду ОСОБА_1 становив 1,41‰, тобто більш ніж у сім разів перевищував допустимий показник 0,2 проміле. Зазначене має істотне значення для оцінки доводів апеляційної скарги, оскільки сторона захисту не навела об`єктивних даних, які б свідчили, що можлива технічна похибка або особливості використаного мундштука могли призвести до такого значного показника за відсутності стану алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд також враховує, що під час проведення тестової спроби газоаналізатор не зафіксував помилку та видав цифровий результат вимірювання. Відсутність повідомлення приладу про помилку під час тесту, наявність чинної повірки приладу та істотне перевищення допустимого показника у сукупності не дають підстав вважати результат огляду недостовірним лише з мотивів припущення сторони захисту про використання неналежного мундштука.
Посилання сторони захисту на інформацію щодо закупівлі органом поліції окремих видів мундштуків також не спростовує допустимість результату огляду у цій справі, оскільки така інформація сама по собі не підтверджує, який саме мундштук був використаний під час огляду ОСОБА_1 , не виключає можливості наявності інших мундштуків, отриманих в інший період або за іншими підставами, та не містить висновку про недостовірність конкретного результату вимірювання.
Також апеляційний суд враховує, що результат огляду не є єдиним доказом у справі. З матеріалів справи вбачається, що під час спілкування з ОСОБА_1 працівниками поліції були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, хитка хода, невнятна мова. ОСОБА_1 погодився пройти огляд на місці зупинки транспортного засобу, після проведення огляду з результатом був ознайомлений, поставив підпис на чек-тесті та в акті огляду, в якому зазначено, що він з результатами згоден. Протокол про адміністративне правопорушення також підписаний ним без зауважень.
За таких обставин доводи апеляційної скарги про недопустимість результату огляду фактично зводяться до незгоди сторони захисту з оцінкою доказів, однак не спростовують установлених апеляційним судом обставин, не підтверджують істотного порушення порядку проведення огляду та не дають підстав для висновку про недоведеність перебування ОСОБА_1 у стані алкогольного сп`яніння.
Таким чином, апеляційний суд вважає, що огляд ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння проведено з дотриманням вимог ст. 266 КУпАП та Інструкції №1452/735, а результат огляду 1,41‰ у сукупності з іншими доказами у справі є належним та допустимим доказом його вини у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Доводи апеляційної скарги про те, що матеріали справи не містять інших доказів керування ОСОБА_1 автомобілем у стані алкогольного сп`яніння, є безпідставними.
Апеляційний суд встановив, що вина ОСОБА_1 підтверджується не лише роздруківкою газоаналізатора Drager, а сукупністю доказів, а саме: протоколом серії ЕПР1 №459101 від 19.09.2025, матеріалами відеофіксації порушення, чек тестом Drager, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, рапортом поліцейського від 19.09.2025, а також зафіксованою поведінкою ОСОБА_1 та його поясненнями працівникам поліції щодо вживання алкогольних напоїв напередодні.
Наведені докази є взаємопов`язаними, узгоджуються між собою та в сукупності підтверджують як факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом Kia Sorento, днз НОМЕР_2 , так і факт перебування його у стані алкогольного сп`яніння.
Посилання в апеляційній скарзі на стандарти справедливого суду, презумпцію невинуватості та необхідність тлумачення сумнівів на користь особи не спростовують висновку про доведеність вини ОСОБА_1 , оскільки апеляційним судом не встановлено істотних порушень порядку збирання та оцінки доказів, які б свідчили про недопустимість доказів або недоведеність складу адміністративного правопорушення.
Дії, вчинені ОСОБА_1 є умисними, становлять підвищену суспільну небезпеку, створюють реальну загрозу безпеці дорожнього руху та учасникам цього руху, що обґрунтовує необхідність застосування передбаченого законом комплексного стягнення, зокрема позбавлення права керування транспортними засобами.
Доводи апеляційної скарги про те, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи, а постанова є незаконною та необґрунтованою, не знайшли свого підтвердження. Такі твердження апелянта суд розцінює як спробу уникнути адміністративної відповідальності за правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, у вчиненні якого встановлена вина ОСОБА_1 .
Суддя апеляційного суду приходить до висновку, що підстави для скасування або зміни постанови судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області відсутні.

На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, суддя,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу захисника Опаріної А.Л. залишити без задоволення.
Постанову судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 23 лютого 2026 року, у справі про адміністративне правопорушення передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, щодо  ОСОБА_1  залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя