ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
16 червня 2026 року
м. Харків
справа № 2-15976/10
провадження № 22-ц/818/2318/26
Харківський апеляційний суд у складі:
головуючого: Маміної О.В.
суддів: Мальованого Ю.М., Тичкової О.Ю.,
за участю секретаря: Смелянець К.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа – ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції., -
за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2025 року , постановлену суддею Замікулою Б.С.
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою, в якій просила визнати неправомірною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції яка полягає у не знятті арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою від 11.04.2011 року про відкриття виконавчого провадження винесеної державним виконавцем Московського (Салтівського) відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Погосян В.В. у виконавчому провадженні N 25872524, після завершення виконавчого провадження та повного погашення заборгованості. Скасувати арешт, накладений на все майно ОСОБА_1 постановою про відкриття виконавчого провадження від 11.04.2011 року винесеної державним виконавцем Московського (Салтівського) відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Погосян В.В. у виконавчому провадженні N?25872524 та виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження об?єктів нерухомого майна запис про обтяження: тип обтяження - арешт нерухомого майна, об?єкт обтяження - невизначене майно, все майно, реєстраційний номер обтяження 11148886 від 07.05.2011 року.
Ухвалою Салтівського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2025 року скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Салтівського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції в частині незняття арешту з рухомого майна ОСОБА_1 , накладеного постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 11.04.2011 про відкриття виконавчого провадження № 25872524. Скасовано арешт та оголошення заборони на його відчуження з рухомого майна, що належить на праві власності ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ), накладений постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 25872524 від 11.04.2011. В задоволенні іншої частини скарги - відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати ухвалу суду першої інстанції в частині відмови у скасуванні арешту на нерухоме майно та ухвалити нову постанову, якою задовольнити скаргу в повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права; вважає, що суд не звернув уваги, що постановами державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику, в межах суми боргу. Тому вважає, що наявні підстави для зняття арешту саме з усього майна.
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1ст. 367 - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Ухвала суду переглядається лише в частині відмови у скасуванні арешту на нерухоме майно. В іншій частині ухвала суду не оскаржується та не переглядається.
Задовольняючи частково скаргу, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 не надала до суду доказів наявності обтяження на її нерухоме майно. За відсутності зазначених доказів суд позбавлений можливість достовірно встановити наявність чинного обтяження на нерухоме майно ОСОБА_1 та необхідність захисту її прав в судовому порядку. Також відсутні підстави для виключення записів з реєстру обтяжень.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Звертаючись до суду зі скаргою, ОСОБА_1 , як на підставу своїх порушених прав, посилалася на те, що їй на праві власності належить рухоме та нерухоме майно, на яке постановою державного виконавця накладений арешт. Позивач зазначала, що рішення суду виконане, а виконавче провадження завершено, проте державний виконавець арешт з майна не зняв.
Судовим розглядом встановлено, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 15.11.2010 у справі 2-15976/2010 задоволено позовні вимоги ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та стягнуто солідарно з відповідачів 92332,39 грн боргу та судові витрати по 347,77 грн з кожного.
Московським відділом ДВС Харківського міського управління юстиції в межах виконавчих проваджень № 25872524 від 11.04.2021, № 25931462 від 13.04.2021 здійснювалось примусове виконання виконавчого листа №2-15976/10, виданого 01.12.2010 Московським районним судом м. Харкова.
Боржником у виконавчому провадженні № 25872524 від 11.04.2021 зазначена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , предмет стягнення – заборгованість за кредитним договором у розмірі 92332,39 грн/
Боржником у виконавчому провадженні № 25931462 від 13.04.2021 зазначена ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , предмет стягнення – борг у розмірі 347,77 грн/
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №31317427 від 07.05.2011 вбачається, що до вказаного реєстру внесені відомості про обтяження рухомого майна боржника. 
Зокрема, до реєстру внесені такі відомості: вид обтяження – публічне обтяження; тип обтяження – арешт рухомого майна; обтяжувач – Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; підстава обтяження – постанова про відкриття виконавчого провадження, 25872525, 11.04.2011; боржник - ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер - НОМЕР_2 .
Згідно копії листа № 10022/9312 від 03.08.2011, за підписом заступника керуючого Філії «Слобожанське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» Даниленко Е.Н., наданого скаржником, вбачається, що керівництво банку повідомило ОСОБА_1 про те, що станом на 03.08.2011 за кредитним договором №М-021-08-ФО-21 від 18.02.2008 зобов`язання виконані у повному обсязі.
Як вбачається з Інформації про виконавче провадження від 13.11.2025, виконавче провадження № 25872524 з примусового виконання виконавчого листа від 01.12.2010 №2-15976/10 - завершено.
Відповідно до положень частин першої, другої статті 50 Закону № 606-XIV у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Схожі за змістом норми містяться у частинах першій, другій статті 40 Закону № 1404-VIII.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що законодавець чітко передбачив два випадки, коли державний (приватний) виконавець зобов`язаний зняти арешт з майна боржника, та зазначити про це у відповідній постанові, а саме: у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій); у разі повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав.
У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. 
За заявою боржника державний виконавець видає йому додаткові копії постанови, зазначеної в частині другій цієї статті, для їх пред`явлення до органів, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження, для зняття арешту, накладеного на майно. 
Отже, завершення виконавчого провадження № 25872524 є наслідком скасування вжитих державним виконавцем заходів примусового виконання рішення.
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна №31317427 від 07.05.2011 вбачається, що до вказаного реєстру внесені відомості про обтяження рухомого майна боржника. 
Зокрема, до реєстру внесені такі відомості: вид обтяження – публічне обтяження; тип обтяження – арешт рухомого майна; обтяжувач – Московський відділ державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції; підстава обтяження – постанова про відкриття виконавчого провадження, 25872525, 11.04.2011; боржник - ОСОБА_1 , код НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер - НОМЕР_2 .
Відповідно до ст. 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Скарга подається стороною виконавчого провадження до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції (ч. 1 ст. 448 ЦПК України).
Відповідно до ч. 2, 3 ст. 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду від 26.01.2022 у справі № 127/1541/14-ц зазначено, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню. Водночас, у випадку повного виконання виконавчого документа підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні. Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 13.07.2022 у справі
№ 2/0301/806/11, від 07.07.2021 у справі № 2-356/12, від 03.11.2021 у справі № 161/14034/20, від 22.12.2021 у справі № 645/6694/15.
Також у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 910/7310/20 зроблено висновок, що «передбачений частиною першою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» судовий захист прав та законних інтересів, порушених рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця, має бути ефективним, зокрема, доступним для тих, кого він стосується, спроможним запобігти виникненню або продовженню стверджуваного порушення та не залежати від дій, які виконавець вчиняє на свій розсуд.
Згідно зіст. 12 ЦПК України та відповідно до ч.ч. 1, 5 та 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасникам справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 82ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
В частині 2 статті 78 ЦПК України закріплено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Доказів наявності обтяження нерухоме майна матеріали справи не містять. 
Висновок суду про те, що за відсутності зазначених доказів наявності обтяження нерухомого майна, суд позбавлений можливість достовірно встановити наявність чинного обтяження та необхідність захисту прав скаржника, відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині постановлена з додержанням вимог закону.
Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Салтівського районного суду м.Харкова від 03 грудня 2025 року в оскаржуваній частині залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Головуючий:        О.В. Маміна
Судді:          Ю.М. Мальований
О.Ю. Тичкова