Справа № 752/31379/25 
Провадження № 2-др/752/91/26

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України
/ додаткове /
12 травня 2026 року Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді - Машкевич К.В.
за участю секретаря - Касаткіної А.В.
розглянувши заяву представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» - адвоката Волинчук Єлизавети Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд
В С Т А Н О В И В:

07 квітня 2026 року через систему електронний суд надійшла заява представника відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» - адвоката Волинчук Єлизавети Миколаївни про ухвалення додаткового рішення про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.
У заяві про ухвалення додаткового рішення у справі, просить ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити питання про стягнення з позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10000,00 грн.
В обґрунтування заяви посилається на те, що при подачі відзиву сторона відповідача вказувала, що очікує понести витрати, пов`язані із наданням професійної правничої допомоги у розмірі 10000,00 грн. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 01 квітня 2026 року в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні було відмовлено.
На підставі викладеного просить заяву задовольнити. 
Протоколом передачі судової справі раніше визначеному складу суду від 24 квітня 2026 року, вказану заяву розподілено судді Машкевич К.В. та передано для розгляду 05 травня 2026 року.
Відповідно до ч.ч.1,2,3,4 ст.270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, в тому числі, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання.
Сторони в судове засідання не викликалися.
Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення заяви представника відповідача про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, виходячи з наступного.
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 01 квітня 2026 року в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле» про стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні - відмовлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі, на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 8ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
З матеріалів справи вбачається, що 08 жовтня 2025 року між ТОВ Науково-виробнича фірма «Реле» та адвокато Волинчук Є.М. було укладено Договір про надання правничої допомоги №08/10-1.
Відповідно до п. 4.2.1. та п. 4.2.2. Договору про надання правової допомоги № 08/10-1 від 08 жовтня 2025 року - консультації, ознайомлення із матеріалами справи, вивчення та оцінка доказів, визначення та погодження правової позиції, участь в переговорах від імені та в інтересах клієнта, підготовка та подання документів правового характеру коштують 2000 (дві тисячі) гривень за годину. Участь в судовому засіданні, незалежно від його тривалості та можливих причин відкладення коштує 3000 (три тисячі) гривень. 
Відповідно до акту виконаних робіт від 31 січня 2026 року адвокатом були наданні наступні послуги:
-аналіз документів, підготовка консультації та погодження правової позиції з клієнтом - 0,5 год. - 1000,00 грн.
-підготовка, складання та подання відзиву - 4,5 год. - 9000,00 грн.
Статтею 59 Конституції закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Відповідно до п.п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Згідно зі ст.19 Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є:складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру.
Статтею 30 Закону передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація та досвід адвоката, фінансовий стан клієнта й інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним і враховувати витрачений адвокатом час.
За змістом ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову.
З точки зору ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
При визначенні розміру судових витрат, які підлягають підлягають відшкодуванню на користь відповідача, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 137 ЦПК України за клопотанням іншої сторони суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При цьому суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою та не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Це відповідає позиції Верховного Суду, висловленій у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Відповідно до ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказує на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
В свою чергу, в постанові Верховного Суду від 09 жовтня 2020 року у справі № 509/5043/17 ) зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
У постанові від 28 грудня 2020 року в справі №640/18402/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову.
Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката.
У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
08 квітня 2026 року представник позивача звернувся з клопотанням про залишення заяви про стягнення судових витрат без розгляду.
Посилається на те, що заява про стягнення понесених судових витрат на професійну правничу допомогу була подана 07 квітня 2005 року, тоді як п`ятиденний термін подання цієї заяви до суду від дати ухвалення судового рішення 01 квітня 2026 року, сплив 06 квітня 2026 року. 
Просить суд не приймати до уваги твердження представниці ТОВ «Реле» адвоката Волинчук Є.М. про подання заяви про стягнення понесених судових витрат разом із доказами їх понесення у строк встановлений законом, яким вона помилково вважає дату отримання рішення Голосіївського районного суду, 03 квітня 2026 року. 
Зміст абз 1 та 2 ст. ч. 8 ст. 141 ЦПК України чітко зазначає, що докази про розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, а не з дати його отримання. 
Відтак, вказана заява разом із доказами понесення судових витрат на професійну правничу допомогу мала бути подана до суду адвокатом Волинсук Є.М. у строк не піздніше 06 квітня 2026 року, однак у встановлений законом п`ятиденний строк від дня ухвалення судового рішення подана не була.
Вважає неспівмірним складності судової справи, предметом якої є стягнення заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка розглядалася судом в порядку спрощеного позовного провадження, вартість послуг адвоката в розмірі 10 тис. гривень. 
Витрати на подання відзиву у цій справі не можуть бути оцінені в суму більше, ніж 1 тис. гривень, що також відповідає фінансовому стану позивачки. 
Як вбачається з матеріалів справи, рішення суду було ухвалено 01 квітня 2026 року, копія рішення відповідачу у справі була надіслана до електронного кабінету 03 квітня 2026 року, тобто представник відповідача звернувся у строки передбачені ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Суд враховує, що справа розглядалася судом у порядку спрощеного позовного провадження.
Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові в справі № 201/14495/16 від 30 вересня 2020 року, в окремих випадках суд може самостійно зменшувати розмір відшкодуваня витрат на правову допомогу.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Зазначені в акті послуги надання клієнтові консультацій на думку суду охоплюється самим договором про надання правової допомоги та п.6, 9 ч.1 ст.1 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».
Суд вважає, що загальні витрати в розмірі 10000,00 грн. не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру, необґрунтовані, оскільки перевіряючи опис виконаних робіт наданий представником відповідача вбачається відсутність співмірності з часом витраченим адвокатом, обсягом виконаної адвокатом роботи.
Враховуючи викладене вище, предмет спору сторін та складність справи, враховуючи положення ч.4 ст.137 ЦПК України, суд приходить до висновку про часткове стягнення понесених позивачем витрат на правничу допомогу в розмірі 5 000,00 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 133, 134, 141, 270 ЦПК України, суд
Керуючись ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю Науково-виробнича фірма «Реле», адреса: м. Кив, просп. Голосіївський, 132, код ЄДРПОУ 19124549 - 5000,00 грн. витрат на правову допомогу.
Додаткове рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя