Номер провадження 1-кп/754/715/26
Справа№754/3324/26
Вирок 
Іменем України

23 червня 2026 року Деснянський районний суд м. Києва у складі:
головуючого - судді ОСОБА_1 
при секретарі ОСОБА_2 
з участю прокурора ОСОБА_3 
з участю представника потерпілого ОСОБА_4 
з участю адвоката ОСОБА_5 
з участю обвинуваченого ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду кримінальне провадження №12026100030000053 відносно обвинуваченого 
ОСОБА_6 ,
ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Пісочин, Харківської області, українця, громадянина України, освіта середня-спеціальна, працюючого водієм в ПП`Універсал-транс», розлученого, проживаючого за адресою АДРЕСА_1 , раніше не судимого, 
у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ст.286ч.2 КК України, 
ВСТАНОВИВ:
Судом визнано доведеним, що обвинувачений ОСОБА_6 11 січня 2026 року, приблизно о 22 годині 25 хвилині, будучи особою, яка керує транспортним засобом - знаходячись за кермом засобу підвищеної небезпеки - технічно справного автобусу марки «Ataman A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, курсуючи по маршруту № 590 сполученням «вул. Лисківська- станція метро «Либідська»», де в цей час рухаючись по проїзній частині вул. Лисківська, зі сторони вул. Милославська, наближаючись до регульованого перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Радунська, під час виконання маневру повороту праворуч, на зелений сигнал світлофорного об`єкту, в порушення вимог п. п. 2.3 «б», 4.16 «а», 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України, під час руху по вказаній проїзній частині, не був уважним, не стежив за дорожньою обстановкою та вчасно не реагував відповідним чином на її зміну. Перед зміною напрямку руху, пов`язаного з виконанням маневру повороту праворуч на проїзну частину вул. Радунська, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, продовжив виконання маневру, при цьому, будучи заздалегідь проінформованим про наближення до регульованого пішохідного переходу, позначеного дорожніми знаками 5.38.1 - 5.38.2 («Пішохідний перехід»), відволікся від керування транспортним засобом, маючи об`єктивну змогу спостерігати момент початку перетину проїзної частини пішоходом ОСОБА_7 , по регульованому пішохідному переходу, на зелений сигнал світлофорного об`єкту, будучи обізнаним, що в даному випадку пішохід має перевагу в русі, перед транспортними засобами з моменту, коли вона вступила на перехід, а він, в свою чергу, зобов`язаний зменшити швидкість, а в разі потреби зупинитись. Створюючи небезпеку для руху, загрозу життю та здоров`ю громадян, не зміг відповідно зреагувати на зміну дорожньої обстановки, тобто в момент виходу пішохода ОСОБА_7 , на регульований пішохідний перехід, котра рухалась зліва направо, відносно напрямку руху автобусу марки «Ataman A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, і мала перевагу в русі під час переходу проїзної частини по регульованому пішохідному переходу, внаслідок чого водій ОСОБА_6 , скоїв наїзд на останню.
В результаті вказаної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_7 отримала тілесні ушкодження у вигляді: - закритого перелому середньої третини лівої ключиці, яке відносяться до тілесного ушкодження середнього ступеню тяжкості, що спричинило тривалий розлад здоров`я на строк понад 21 добу. Окрім цього, отримала тілесні ушкодження у вигляді: - закритої черепно-мозкової травми: забій головного мозку із формуванням вогнища забою в правій скроневій частці, геморагічних нашарувань над правою гемісферою, перелом луски лівої скроневої кістки, перелом кісток носу, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження, за критерієм небезпеки для життя.
Під час руху водій ОСОБА_6 , порушив вимоги п. п. 2.3 «б», 4.16 «а», 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України.
Згідно правил дорожнього руху України:
- підпункт «б» пункту 2.3 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за правильністю розміщення та кріплення вантажу, технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі»;
- підпункт «а» пункту 4.16 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Пішохід має право на перевагу під час переходу проїзної частини позначеними нерегульованими пішохідними переходами»;
- пункт 10.1 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху»;
- пункт 16.2 Правил дорожнього руху України, згідно з яким, «На регульованих і нерегульованих перехрестях водій, i повертаючи праворуч або ліворуч, повинен дати дорогу пішоходам, які переходять проїзну частину на яку він повертає, а також велосипедистам, які рухаються прямо в попутному напрямку».
Порушення водієм ОСОБА_6 , вимог п. п. 2.3 «б», 4.16 «а», 10.1 та 16.2 Правил дорожнього руху України знаходиться у прямому причинному зв`язку з виникненням вказаної дорожньо-транспортної пригоди та отриманням пішоходом ОСОБА_7 , тяжкого тілесного ушкодження.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_6 повністю визнав себе винним, щиро розкаявся, фактичні обставини справи не оспорював та підтвердив вищеописані встановлені судом обставини справи. Вказав, що 11.01.2026 року, приблизно о 22.25год., керуючи автобусом марки «Ataman A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_1 , бежевого кольору, курсував по маршруту № 590 сполученням «вул. Лисківська- станція метро «Либідська»». Рухаючись по проїзній частині вул. Лисківська, зі сторони вул. Милославська, наближався до регульованого перехрестя нерівнозначних доріг з вул. Радунська та під час виконання маневру повороту праворуч, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, в результаті чого вчинив наїзд на пішохода ОСОБА_7 , яка переходила проїжджу частину по регульованому пішохідному перехіді.
Відповідно до ст.349 КПК України, за згодою всіх учасників судового розгляду, суд, роз`яснивши у чіткій і конкретизованій формі зміст та суть даної норми, визнав недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються. 
При цьому судом з`ясовано, що учасники судового розгляду правильно розуміють зміст цих обставин, що усвідомлюють правові наслідки розгляду за спрощеною процедурою, що їх позиція є добровільною та істинною, а також їм роз`яснено, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати ці фактичні обставини у апеляційному порядку.
З врахуванням вищевикладеного, суд приходить до висновку про те, що обвинувачений ОСОБА_6 порушив правила безпеки дорожнього руху при керуванні транспортним засобом, (п.п.2.3»б»,10.1,4.16»а»,16.2 Правил дорожнього руху), особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілій ОСОБА_7 тяжких тілесних ушкоджень, а тому його дії необхідно кваліфікувати за ст. 286ч.2 КК України.
Враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, враховуючи його стаж водія, те, що ОСОБА_6 здійснює трудову діяльність пов`язану з керуванням транспортним засобом і це його єдині професійні навички, думку потерпілої та представника потерпілої, які просили, враховуючи відношення ОСОБА_6 до вчиненого, не позбавляти ОСОБА_6 права керування транспортними засобами, суд вважає не позбавляти ОСОБА_6 правом керування транспортними засобами.
При призначенні міри покарання обвинуваченому, суд враховує характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, обставини справи, особу винного, його відношення до вчиненого, який не судимий, його стан здоров`я, який позитивно характеризується за місцем роботи, має на утриманні матір пенсійного віку, вжиття заходів для відшкодування шкоди. 
Обставиною, що пом`якшує покарання обвинуваченого судом визнано - щире каяття. 
Обставин, що обтяжує покарання обвинуваченого судом не встановлено.
Беручи до уваги всі вказані вище обставини у їх сукупності, визначену ч.2ст.50 КК України мету покарання, враховуючи обставини справи, дані про особу обвинуваченого, його відношення до скоєного, наявність обставин, що пом`якшують його покарання, відсутність обтяжуючих вину обставин, думку представника потерпілого, яка просила призначити покарання ОСОБА_6 не пов`язану з позбавленням волі, наявність визначеного місця проживання у м. Києві, а також і те, що обвинувачений добросовісно виконував свої процесуальні обов`язки,суд приходить до висновку, що виправлення та перевиховання ОСОБА_6 можливе без ізоляції від суспільства, але в умовах контролю за його поведінкою органами з питань пробації за місцем його проживання, а тому застосовує до нього покарання у вигляді позбавлення волі зі звільненням від його відбування з випробуванням згідно ст.75 КК України,  оскільки саме таке рішення, на думку суду, є гуманним і справедливим, а також необхідним і достатнім для їх виправлення та попередження вчинення ними злочину.
В судовому засіданні було заявлено цивільний позов про стягнення з ПП`Універсал-Транс» на користь ОСОБА_7 600000грн. моральної шкоди, а також 60000грн. витрат на правову допомогу.
Згідно з положеннями ч. 2 ст. 127 КПК шкода, завдана кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, може бути стягнута судовим рішенням за результатами розгляду цивільного позову в кримінальному провадженні.
Відповідно до ст. 128 КПК особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння.
Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні правовідносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства (ч. 5 ст. 128 КПК).
Під час вирішення цивільного позову суд зобов`язаний об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати учасників та характер правовідносин, що склалися між ними, встановити розмір шкоди, заподіяної внаслідок вчинення кримінального правопорушення, а також визначити порядок її відшкодування.
За приписами ч. 2 ст. 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Згідно з узвичаєною практикою застосування зазначених положень цивільного законодавства, за моральну (немайнову) шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою працівник перебуває у трудових відносинах, а останній відповідає перед нею в порядку регресу.
Тобто не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом під час виконання нею своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею не укладено цивільно-правового договору.
Тлумачення ч. 1 ст. 1172 ЦК свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не тільки перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча й виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника (див. постанова Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 21 лютого 2019 року у справі № 355/1394/16-ц, постанова Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21 серпня 2020 року у справі № 905/1391/19, постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного Суду від 20 жовтня 2022 року у справі № 349/381/19).
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_7 заподіяна моральна шкода, яка виразилася у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв`язку з недотриманням обвинуваченим Правил дорожнього руху України та, як наслідок, заподіяння їй тяжких тілесних ушкоджень.
Визначаючи розмір грошового відшкодування на користь потерпілої ОСОБА_7 суд виходить з глибини фізичних та душевних страждань, яких потерпіла зазнала в результаті дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок чого порушився нормальний перебіг життя позивача, ступінь вини ОСОБА_6 у дорожньо-транспортній пригоді.
У зв`язку з викладеним, виходячи з вимог розумності та справедливості, суд приходить до висновку, про стягнення з ПП`Універсал-Транс» на користь ОСОБА_7 в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500000грн.
Крім того, відповідно до ч.1ст.137 ЦПК України суд стягує з ПП`Універсал-Транс» на користь ОСОБА_7 витрати на правничу допомогу в сумі 11500грн. 
Процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування підлягають стягненню з обвинуваченого.
Питання з речовими доказами суд вирішує відповідно до ст..100 КПК України. 
На підставі викладеного, керуючись ст.128,370,374 КПК України, суд -
ЗАСУДИВ:
ОСОБА_6 визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ст.286ч.2 КК України та призначити йому покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі, без позбавленням права керування транспортними засобами.
На підставі ст.ст.75,76 КК України звільнити ОСОБА_6 від відбування призначеного основного покарання, якщо він протягом двох років іспитового строку не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації, повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання та роботи. 
Стягнути з ОСОБА_6 на користь держави процесуальні витрати за залучення експерта під час досудового розслідування в розмірі 6239грн.80коп.
Речові докази: автомобіль «Ataman A-092H6» реєстраційний номер НОМЕР_1 передати законним володільцям, СД диск, копію медичної карти, два СД-диски, ДВД-диск, диск з МРТ зберігати при матеріалах справи. 
Стягнути з ПП`Універсал-Транс» на користь ОСОБА_7 - 500000грн. моральної шкоди.
Стягнути з ПП`Універсал-Транс» на користь ОСОБА_7 - 60000грн. витрати на правову допомогу.
Вирок може бути оскаржений до Київського апеляційного суду через Деснянський районний суд м. Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя: