П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 600/4970/25-а 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Брезіна Тетяна Миколаївна 
Суддя-доповідач - Гнап Д.Д. 
25 травня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючої судді: Гнап Д.Д. 
суддів: Сушка О.О.  Яремчукa К.О. , 

розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області на рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії.

I. КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ І РІШЕННЯ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ

Позивач звернувся в Чернівецький окружний адміністративний суд з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області, в якій просив:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо неврахування ОСОБА_1 всіх періодів роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 16.09.1989 р. в пунктах 1-24 до загального страхового стажу, що дає право на призначення пенсії за інвалідністю;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 всі періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.09.1989 р. в пунктах 1-24 до загального страхового стажу.
Рішенням суду першої інстанції позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області щодо неврахування ОСОБА_1 всіх періодів роботи, зазначених в трудовій книжці серії НОМЕР_1 від 16.09.1989 р., що дає право на призначення пенсії за інвалідністю.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Чернівецькій області зарахувати ОСОБА_1 періоди роботи згідно трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16.09.1989 р. до загального страхового стажу.
Стягнуто на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судовий збір в сумі 1211,20 гривень.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що трудова книжка є основним документом, який підтверджує стаж роботи особи, а формальні недоліки в її оформленні, зокрема відсутність на титульному аркуші печатки підприємства, що першим заповнювало документ, не можуть бути підставою для неврахування трудового стажу.
Суд зазначив, що відповідальність за правильність заповнення, організацію ведення, обліку та зберігання трудових книжок покладається виключно на роботодавця, а тому працівник не повинен нести негативні наслідки у вигляді обмеження його конституційного права на соціальний захист через недоліки, допущені уповноваженими особами при оформленні документа.
Крім того, суд дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не надав доказів звернення до відповідних підприємств чи архівів для перевірки достовірності записів у трудовій книжці, безпідставно переклавши тягар доказування на позивача. 
Оскільки визначальною обставиною є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не суворе дотримання всіх формальних вимог заповнення книжки, бездіяльність пенсійного органу щодо неврахування стажу за наявними записами була визнана протиправною.

II. УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ ТА ПОЗИЦІЙ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи, просить скасувати рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року та ухвалити нову постанову про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.
Скаржник мотивує свої вимоги тим, що періоди роботи позивача з 1989 по 2024 роки не були зараховані до страхового стажу правомірно, оскільки на титульному аркуші наданої трудової книжки серії НОМЕР_1 відсутня печатка підприємства, що здійснювало первинне заповнення документа, чим порушено вимоги пункту 2.11 Інструкції № 162. 
Окремо апелянт зазначає, що розгляд заяви ОСОБА_1 про призначення пенсії відбувався за принципом екстериторіальності Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області, яке встановило наявність лише 5 років 7 місяців 13 днів стажу при необхідних 13 роках, що виключає можливість призначення пенсії по інвалідності. 
Крім того, пенсійний орган наголошує на своєму статусі неприбуткової організації та вказує, що стягнення судових витрат і задоволення позовних вимог призведе до нецільового використання коштів фонду та незаконних витрат з бюджету.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить відмовити в задоволенні апеляційних вимог та залишити рішення суду першої інстанції без змін. 

III. ВСТАНОВЛЕНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ

Судом встановлено, що у вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії по інвалідності. За принципом екстериторіальності вказана заява була розглянута Головним управлінням ПФУ в Івано-Франківській області, яке 19 вересня 2025 року прийняло рішення № 241670090146 про відмову у призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу (наявний стаж склав 5 років 7 місяців 13 днів при необхідних 13 роках).
Листом від 06 жовтня 2025 року № 4734-4910/Р-26/8-2400/25 Головне управління ПФУ в Чернівецькій області додатково поінформувало позивача про те, що до його страхового стажу не було зараховано періоди роботи з 11 вересня 1989 року по 02 вересня 2024 року згідно з трудовою книжкою серії НОМЕР_1 від 16 вересня 1989 року. 
Підставою для неврахування стажу стала відсутність на титульному аркуші трудової книжки печатки підприємства, що першим заповнювало документ, що, на переконння відповідача, є порушенням пункту 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162.
Не погоджуючись із неврахуванням зазначених періодів роботи та вважаючи таку бездіяльність пенсійного органу протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.

IV. ОЦІНКА ВИСНОВКІВ СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ ТА АРГУМЕНТІВ УЧАСНИКІВ СПРАВИ

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в межах, визначених статтею 308 КАС України, приходить до висновку, що рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року у справі № 600/4970/25-а є законним, обґрунтованим і не підлягає скасуванню. 
Надаючи оцінку висновкам суду першої інстанції та аргументам апелянта, апеляційний суд виходить із того, що відповідно до частини 1 статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пункту 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
Судом першої інстанції встановлено, що позивач надав оригінал трудової книжки серії НОМЕР_1 від 16 вересня 1989 року, яка містить чіткі, хронологічно послідовні та завірені належним чином записи про трудову діяльність.
Щодо ключового аргументу апеляційної скарги про порушення вимог пункту 2.11 Інструкції про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої постановою Держкомпраці СРСР від 20 червня 1974 року № 162, у зв`язку з відсутністю печатки на титульному аркуші, колегія суддів зазначає наступне. Згідно з пунктом 4 постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року № 301 «Про трудові книжки працівників» та положеннями Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, відповідальність за організацію ведення, обліку, зберігання і правильність заповнення трудових книжок покладається виключно на керівника підприємства або уповноважений ним орган.
Таким чином, працівник не може нести відповідальність за технічні помилки, формальні недоліки чи упущення, допущені роботодавцем при первинному оформленні документа.
Зазначений висновок повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 06 березня 2018 року у справі № 754/14989/15-а та від 06 лютого 2018 року у справі № 677/277/17, де наголошено, що визначальною обставиною для пенсійного забезпечення є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не суворе дотримання всіх формальних правил заповнення трудової книжки, які перебувають поза межами контролю працівника.
Колегія суддів відхиляє доводи пенсійного органу про відсутність підстав для зарахування стажу через ненадання позивачем додаткових підтвердних документів. 
Відповідно до частини 3 статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», органи Пенсійного фонду мають право самостійно перевіряти достовірність відомостей, звертаючись до підприємств, установ чи архівів. 
Як вірно встановив суд першої інстанції, відповідач не надав доказів вчинення будь-яких дій для перевірки записів у трудовій книжці ОСОБА_1 , натомість безпідставно переклав тягар доказування на позивача. 
Така бездіяльність органу влади суперечить висновкам Верховного Суду від 31 січня 2025 року у справі № 120/8471/23, згідно з якими неможливість або небажання пенсійного органу скористатися правом на перевірку відомостей не може обмежувати конституційне право особи на соціальний захист.
Щодо посилань апелянта на принцип екстериторіальності та прийняття рішення про відмову Головним управлінням Пенсійного фонду України в Івано-Франківській області, колегія суддів зазначає, що технічний розподіл заяв усередині системи Пенсійного фонду не звільняє територіальний орган за місцем проживання позивача від обов`язку забезпечити належну реалізацію його прав після встановлення судом факту протиправної бездіяльності. 
Аргументи скаржника про статус неприбуткової організації та ризик «незаконних витрат» бюджетних коштів також визнаються неспроможними, оскільки забезпечення виплати пенсій є прямим цільовим призначенням коштів фонду згідно зі статтею 73 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а дотримання соціальних гарантій держави має пріоритет над адміністративними чи фінансовими інтересами суб`єкта владних повноважень.
Враховуючи викладене, Чернівецький окружний адміністративний суд дійшов правильного висновку, що неврахування трудового стажу за наявності оригіналу трудової книжки з послідовними записами є протиправним. 
Доводи апеляційної скарги повністю спростовуються матеріалами справи та релевантною судовою практикою, а тому рішення суду першої інстанції про задоволення позову слід залишити без змін.

V. ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ СКАРГИ

Відповідно до статті 242 КАС України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим — рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених дослідженими доказами.
Колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи, належним чином дослідив наявні у матеріалах справи докази та правильно застосував норми матеріального і процесуального права. 
За таких обставин підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, передбачені статтею 317 КАС України, відсутні. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області залишити без задоволення, а рішення Чернівецького окружного адміністративного суду від 19 лютого 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуюча	 		Гнап Д.Д.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сушко О.О.    Яремчук К.О.