Справа № 157/842/26
Провадження №2-а/157/39/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

28 травня 2026 року 	місто Камінь-Каширський	

Камінь-Каширський районний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Антонюк О.В., 
з участю секретаря судового засідання – Солошик Д.В.,
позивача – ОСОБА_1 ,
представника позивача – адвоката Федчика С.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Левчук Сергій Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,
встановив:
Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою, що підписана його представником – адвокатом Федчиком С.В, повноваження якого підтверджуються ордером серії АС № 1183735 від 23 квітня 2026 року, до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Левчук Сергія Івановича, у якому просить скасувати постанову поліцейського Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Левчука Сергія Івановича про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 707177 від 22 квітня 2026 року, якою його ( ОСОБА_1 ) притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України, а провадження в справі закрити, і стягнути судові витрати із відповідача. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що постановою поліцейського Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Левчука С.І. серії ЕНА № 7067177 від 22 квітня 2026 року притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу в розмірі 20 400 грн за ч. 4 ст. 126 КпАП України, а саме за те, що 22 квітня 2026 року близько 09 год 49 хв по вул. Садова, 11 в с. Полиці керував трактором Т-25 будучи позбавленим права керування всіма видами транспортних засобів Камінь-Каширським районним судом за ч. 1 ст. 130 КпАП України, чим порушив вимоги п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху - керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами. Вважає вказане рішення незаконним та таким, що підлягають скасуванню. Зі змісту постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, вбачається, що у ній не вказано технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис, а тому належить застосувати до цих правовідносин практику Верховного Суду, який у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 15 листопада 2018 року у справі № 524/5536/17 прийшов до наступних висновків: «Відповідно, суди попередніх інстанцій вірно зазначили про відсутність належних доказів вчинення позивачем правопорушення, оскільки відеозапис, поданий відповідачем на підтвердження факту порушення позивачем правил дорожнього руху, не може вважатися належним доказом у зв`язку з тим, що оскаржувана постанова про притягнення до адміністративної відповідальності не містить посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено даний відеозапис.». Також пнеобхідно врахувати аналогічну та доповнену позицію Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, викладену у постанові від 13 лютого 2020 року у справі №524/9716/16-а: «Стосовно недотримання відповідачем процедури притягнення позивача до адміністративної відповідальності, в частині незазначення технічного засобу, яким здійснено відеозапис, що долучений відповідачем до матеріалів справи, Суд погоджується з висновками, зробленими судами попередніх інстанцій, з огляду на наступне. З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не містить інформації про будь-яку фіксацію правопорушення. Водночас, приписами частини 3 статті 283 КпАП України чітко передбачено імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху. У разі відсутності в оскаржуваній постанові по справі про адміністративне правопорушення посилань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено відеозапис, такий відеозапис згідно з вимогами статті 70 КАС України (у редакції, чинній на час ухвалення судами попередніх інстанцій рішень у цій справі) не може вважатися належним та допустимим доказом вчинення адміністративного правопорушення.» Посилання суду на ст. 70 КАС України, яка діяла на момент вказаних правовідносин, на даний час відповідає положенню ст. 74 КАС України, згідно якої суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Таким чином, будь-які відеозаписи, які можуть бути представлені відповідачем у вказаній справі, є недопустимими доказами. Отже, окрім самої постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 немає жодних інших доказів. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами. Таким чином, в матеріалах справи про адміністративне правопорушення немає жодного доказу вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України. Сам по собі опис правопорушення у постанові про притягнення особи до адміністративної відповідальності не може слугувати належним доказом вчинення адміністративного правопорушення. До аналогічних висновків дійшов і Верховний Суд у постанові від 26 квітня 2018 року у справі №338/1/17. Всупереч вимогам ст. 279, 280 КпАП України, розгляд справи щодо ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КпАП України фактично не відбувся. Працівник поліції, не повідомивши та не роз`яснивши ОСОБА_1 , що відносно нього розглядається справа про адміністративне правопорушення, не роз`яснивши його прав та обов`язків, фактично не надавши можливість скористатися такими правами, у тому числі правом на правничу допомогу адвоката, без з`ясування обставин, передбачених ст. 280 КпАП України, виніс постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Поліцейський, внаслідок невиконання вимог чинного законодавства, не дав можливість ОСОБА_1 подати докази та довести своєю невинуватість.
Ухвалою судді від 06 травня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та у справі відкрито провадження.
У відзиві на позовну заяву представник відповідача ГУНП у Волинській області – Сорочук А.М. просить у задоволені позовних вимог відмовити повністю та в обґрунтування заперечення зазначає, що 22.04.2026 за адресою: Волинська область, село Полиці Камінь-Каширського району по вулиці Садова, 11, громадянин ОСОБА_1 керував трактором Т25, д.н.з. НОМЕР_1 , без права керування транспортними засобами, чим порушив п.2.1. «а» ПДР, ч. 4 ст. 126 КпАП України. З матеріалів справи вбачається, що підійшовши до автомобіля поліцейський відповідно до ч. 3 ст. 18 та ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» представився та повідомив водія про факт ведення відеофіксації на нагрудну боді-камеру. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», водія повідомлено про причину зупинки - не подав сигнал світловим покажчиком повороту відповідного напрямку руху, чим порушив п .9.2. «б» ПДР України, що підтверджується відеозаписом. Поліцейський попросив для перевірки документи відповідно до п. 2.1 «а», 2.16, 2.1 «ґ» ПДР України. Працівниками поліції на місці встановлено, що постановою Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 02.07.2025 у справі №157/833/25, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КпАП України, застосувавши адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн, що набрало законної сили на 15.07.2025, згідно відомостей ІП «Адмінпрактика» ІКС ІПНП, відомостей системи ЄДРСР Судова влада. Вказане спростовує твердження позивача про відсутність доказів вчинення адміністративного правопорушення. Факт складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст.130 КпАП України та факт керування т.з 22.04.2026 не спростовується позивачем, що підтверджується відеозаписом з боді камери поліцейського. Більше того, у судовому засіданні у справі №157/833/25 ОСОБА_1 визнав свою вину. Разом з тим, Камінь-Каширським районним судом Волинської області у справі №157/833/25 встановлено, що довідками Національної поліції України підтверджується відсутність посвідчення водія у ОСОБА_1 , тобто він не є водієм у розумінні ПДР та КпАП України, а також непритягнення його до адміністративної відповідальності за ст. 130 КпАП України протягом року. Так, на місці події працівником поліції було складено відповідні матеріали відносно ОСОБА_1 , винесено постанову серії ЕНА №7067177 від 22.04.2026 про накладення адміністративного стягнення за ч. 4 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу 20 400 грн. Інспектором поліції ознайомлено позивача з постановою згідно ст. 285 КпАП України, з правами особи, яка притягається до адміністративної відповідальності згідно зі ст. 268 КпАП України та строками оскарження згідно ст. 289 КпАП України. Від отримання копії постанови позивач відмовився, направлено було постанову рекомендованим листом. Постанова винесена з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, у межах компетенції уповноваженої службової особи. У рішенні по справі «ОТаллоран та Франціє проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Позовна заява складається виключно з набору правових норм і не містить доказів, які б спростовували факт вчиненого позивачем адміністративного правопорушення. Позивач, достеменно знаючи про складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно нього за ч. 1 ст. 130 КпАП України, розгляд в судовому порядку, наявність судового рішення, свідомо та умисно нехтує ним. Вважає, що доводи ОСОБА_1 , викладені в позовній заяві є суб`єктивними, спрямованими на уникнення відповідальності та спроби вести суд в оману, і спростовується належними, допустимим, законними доказами у справі. Як вбачається із змісту оскаржуваної постанови, вона відповідає вимогам ст. 283 КпАП України, оскільки в ній містяться точні дані стосовно розгляду адміністративної справи. Факт правопорушення, вчиненого позивачем, підтверджується: постановою серії ЕНА №7067177 від 22.04.2026 у справі про адміністративне правопорушення, зафіксоване не в автоматичному режимі; відеозаписами з нагрудної бодікамери інспекторів від 22.04.2026; постановою Камінь-Каширський районного суду Волинської області від 02.07.2025 у справі № 157/833/25; відомостями з ІП «Адмінпрактика» ІКС ІПНП. Із змісту відеозаписів технічних приладів бодікамери інспекторів поліції можна чітко та однозначно встановити час та місце вчинення правопорушення за ч. 4 ст. 126 КпАП України, а також особу, яка його вчинила, а саме ОСОБА_1 . Крім того, на відеозаписі зафіксовано початок розгляду справи, оголошення особи, яка буде розглядати справу, та проголошення ст. 63 Конституції України, ст. 268 КпАП України. Інспектор, оцінивши докази, виніс постанову за ч. 4 ст. 126 КпАП України. Вищезазначений відеозапис фіксує реальні дані, які мають істотне значення для розгляду справи та має достатньо високу інформативність, позбавлений упередження і суб`єктивного ставлення, має безсторонній характер, що вимагає від суду ретельного та уважного дослідження вищевказаного доказу сукупності із іншими доказами по справі. Враховуючи, що справа про вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення за ч. 4 ст. 126 КпАП України розглянута посадовою особою, яка уповноважена КпАП України розглядати справи про вчинення адміністративних правопорушень, суб`єктом владних повноважень, справа розглянута в межах наданих повноважень, при прийняті рішення було оцінено докази за внутрішнім переконанням в їх сукупності та керуючись законом і правосвідомістю. Справа про адміністративне правопорушення розглянута в строк, стягнення накладено в межах санкції, передбаченої ч. 4 ст. 126 КпАП України, під час виконання службових обов`язків з дотриманням процедури розгляду справи, а тому є підстави щодо залишення постанови серії ЕНА № 7067177 від 22.04.2026 без змін, а позовної заяви без задоволення. Враховуючи вищевказане, ГУНП у Волинській області вважає позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа - поліцейський Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Левчук С.І., про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення, необґрунтованими, а тому в задоволенні позову просить відмовити в повному обсязі.
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Федчик С.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, та, крім того, ОСОБА_2 пояснив, що ОСОБА_1 не був позбавлений судом права керування транспортними засобами, останній має дійсне посвідчення тракториста-машиніста, а відтак притягнення останнього до адміністративної відповідальності є незаконним.
Представник відповідача - Головного управління Національної поліції у Волинській області у судове засідання не з`явився, відповідач про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується довідками про доставку судових повісток про виклик до суду до електронного кабінету у системі «Електронний суд» та відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 124 КАС України шляхом надіслання повістки про виклик на офіційну електронну адресу, зазначеному на його офіційному сайті.
Третя особа – поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Левчук С.І. у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку.
З`ясувавши обставини справи та дослідивши докази, суд дійшов висновку, що позов належить задовольнити повністю, зважаючи на таке. 
Судом встановлено, що 22 квітня 2026 року поліцейським Камінь-Каширського РВП ГУНП у Волинській області Левчуком С.І. було винесено постанову серії ЕНА № 7067177 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України у вигляді штрафу у розмірі 20 400 грн.
Як вбачається із змісту вказаної постанови, ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.1. «а» Правил дорожнього руху, а саме 22 квітня 2026 року близько 09 год 49 хв по вул. Садова, 11 в с. Полиці керував трактором Т-25, будучи позбавленим права керування всіма видами транспортних засобів Камінь-Каширським районним судом за ч. 1 ст. 130 КпАП України.
Частиною 4 ст. 126 КпАП України встановлено адміністративну відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами.
Пунктом 2.1. «а» Правил дорожнього руху визначено, що водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Частиною 1 ст. 9 КАС України встановлено, що розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи у наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до ч. 3 ст. 73 КАС України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, відповідач, як суб`єкт владних повноважень зобов`язаний довести правомірність прийнятого ним рішення, наявність події та складу адміністративного правопорушення, надавши суду відповідні докази.
Згідно з ч. 6 ст. 77 КАС України якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Частинами 3, 4 ст. 79 КАС України встановлено, що відповідач повинен подати суду докази разом із поданням відзиву. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
Відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, складу адміністративного правопорушення та правомірності притягнення позивача до адміністративної відповідальності, не довів у встановленому законом порядку, що позивач керував транспортним засобом будучи особою, позбавленою права керування транспортними засобами, тобто не довів факту вчинення останнім адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України.
З наданої суду представником відповідача копії постанови судді Камінь-Каширського районного суду Волинської області Ходачинського Р.О. від 02 липня 2025 року у справі № 157/833/25 вбачається, що цією постановою ОСОБА_1 було визнано винним у вчиненні адміністративних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 130 КпАП України, та накладено на останнього стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень, проте ОСОБА_1 цією постановою не був позбавлений права керування транспортними засобами.
Таким чином, ОСОБА_1 не є особою, позбавленою права керування транспортними засобами, а тому оскаржуване рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України не можна визнати правомірним.
Згідно з ч. 3 ст. 286 КАС України за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право: 1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення; 2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи); 3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення; 4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
З огляду на вищенаведене, суд дійшов висновку, що оскаржувану постанову належить скасувати і провадження у справі про адміністративне правопорушення про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КпАП України та застосування до нього адміністративного стягнення у виді штрафу у розмірі 20 400 грн закрити.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки вимоги позивача задоволені повністю, тому належить стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області на користь позивача понесені останнім судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 665 грн 60 коп. 
Керуючись ст. ст. 2, 6, 77, 159, 242-246, 286 КАС України, суд 
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Волинській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача, - поліцейський Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Левчук Сергій Іванович, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, - задовольнити повністю.
Постанову поліцейського Камінь-Каширського районного відділу поліції Головного управління Національної поліції у Волинській області Левчука Сергія Івановича серії ЕНА № 707177 від 22 квітня 2026 року про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, за ч. 4 ст. 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Національної поліції у Волинській області (місцезнаходження: вул. Винниченка, 11, м. Луцьк, Волинська область, ЄДРПОУ - 40108604) на користь ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ) судові витрати у розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) гривень 60 копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржена безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.

Дата складення повного судового рішення – 29 травня 2026 року. 

Головуючий:	О.В. Антонюк