ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2026 року	м. Львів	Справа № 909/939/25	

Західний апеляційний господарський суд, в складі колегії:
Головуючого (судді-доповідача) Якімець Г.Г.,
Суддів: Бойко С.М., Бонк Т.Б.,
за участю секретаря судового засідання Кришталь М.Б.,

та представників:
від прокуратури – Лупійчук Б.В.
від позивача-1 – Ігнатенко О.Ю. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від позивача-2 – Гудима В.О.
від відповідача-1 – Качан О.М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від відповідача-2 (скаржника) – Гамалюк Б.М. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду)
від третьої особи – не з`явився

розглянувши апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Агросервіс.”, вих.№ 23/8-6 від 12 березня 2026 року
на рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року (повний текст підписано 23.02.2026), суддя Рочняк О.В.
у справі № 909/939/25
за позовом Заступника керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону, м. Львів
в інтересах держави в особі:
позивача-1 Івано-Франківської обласної державної адміністрації, м. Івано-Франківськ
позивача-2 Міністерства оборони України, м. Київ
до відповідача-1 Ямницької сільської ради, с. Ямниця, Івано-Франківська область
до відповідача-2 Товариства з додатковою відповідальністю “Агросервіс.”, м. Івано-Франківськ
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Державне підприємство “Прикарпатський військовий лісгосп”, с. Вістова, Івано-Франківська область
про усунення перешкод у розпорядженні та користуванні землями оборони шляхом скасування державної реєстрації земельної ділянки, скасування державної реєстрації речових прав щодо земельної ділянки та зобов`язання повернути земельну ділянку

встановив:
01 серпня 2025 року Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Міністерства оборони України до відповідачів: Ямницької сільської ради та Товариства з додатковою відповідальністю “Агросервіс.” про усунення перешкод власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та користувачу Міністерству оборони України у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, що належить Ямницькій сільській раді та перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс", яка накладається на земельну ділянку, розташовану в межах виділу 1 кварталу 27 Луквицького військового лісництва, площею 7,8 га, шляхом:
- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги;
- скасування державної реєстрації речових прав (права власності та користування) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язання Ямницької сільської ради та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" повернути власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258.
Ухвалою суду від 05 серпня 2025 року до участі у справі залучено третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство “Прикарпатський військовий лісгосп”.
В процесі розгляду справи судом першої інстанції відповідачем-2 заявлено про сплив позовної давності.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року у справі № 909/939/25 відмовлено у задоволенні заяви Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" про залишення позовної заяви без розгляду. Позов задоволено в повному обсязі. Суд ухвалив усунути перешкоди власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та користувачу - Міністерству оборони України у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, що належить Ямницькій сільській раді (код ЄДРПОУ 04356461) та перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" (код ЄДРПОУ 19398100), яка накладається на земельну ділянку, розташовану в межах виділу 1 кварталу 27 Луквицького військового лісництва, площею 7,8 га, шляхом:
- скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги;
- скасування державної реєстрації речових прав (права власності та користування) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно;
- зобов`язання Ямницької сільської ради (код ЄДРПОУ 04356461) та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" (код ЄДРПОУ 19398100) повернути власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258.
Рішення суду мотивоване тим, що частину земельної ділянки державної форми власності, що була віднесена до земель оборони, лісогосподарського та природно-заповідного призначення, неправомірно віднесено (інвентаризовано) до загального масиву земель у складі земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 та передано за наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.12.2020 №19-ОТГ у комунальну власність Ямницькій територіальній громаді зі зміною цільового призначення на землі іншого сільськогосподарського призначення. Судом встановлено, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 частково, у розмірі площею 3,0181 га, накладається на землі, розташовані в межах кварталу 27 виділу 1 Луквицького військового лісництва, які надані ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" для ведення лісового господарства площею 7,8 га, які належать до земель оборони, лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду. Суд у рішенні також зазначає, що станом на момент видачі Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області наказу від 04.12.2020 №19-ОТГ, рішення про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, зміну цільового призначення земельної ділянки та її передачу з державної до комунальної власності міг приймати виключно Кабінет Міністрів України, доказів чого матеріали справи не містять. Суд виснував про наявність порушень вимог чинного законодавства при передачі до комунальної власності земельної ділянки потрійного правового режиму (лісогосподарського призначення, земель оборони та природно-заповідного фонду), яка належить до державної форми власності. Водночас, суд виснував, що спірна земельна ділянка лише частково накладається на державні землі, відтак, лише їх частина є власністю держави, а інша їх частина належить до земель комунальної власності, тому позовна вимога про скасування судом державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку в цілому, до складу якої входить земельна ділянка державної власності, є окремим належним та ефективним способом захисту прав держави, спрямованим на відновлення первісного стану, що існував до відповідної (незаконної) державної реєстрації. Єдиною підставою для скасування в Державному земельному кадастрі незаконної державної реєстрації земельної ділянки є судове рішення про скасування такої державної реєстрації (аналогічний висновок викладено в пункті 50 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 22.05.2024 у справі № 916/1750/22 зі спору, що виник із подібних правовідносин). Крім цього, суд не погодився з доводами відповідача про наявність преюдиціальних обставин, встановлених у рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 22.07.2009 у справі №14/90, оскільки, преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Також суд визнав безпідставними посилання ТДВ "Агросервіс" на пропуск позовної давності у цій справі, оскільки до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, а негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує відповідне правопорушення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18).
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, відповідач-2 – Товариство з додатковою відповідальністю “Агросервіс.” звернулося до Західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року у справі № 909/939/25 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі. Зокрема, зазначає, що місцевим господарським судом помилково не враховано преюдиціальні обставини, встановлені у справах № 14/90 та № 909/392/20, оскільки вони стосуються тих самих осіб (держава в особі органів виконавчої влади та прокуратури) та того самого об`єкта - земель урочища «Луквиця», що входить у склад земель 15,8 га. Наголошує, що спірна земельна ділянка (урочище «Луквиця») ніколи не вилучалася для військових потреб; дана територія з 1950-х років перебувала у безперервному господарському користуванні колгоспу «Дружба», а до цього часу там розташовувався населений пункт (хутір Луквиця, село Стара Гута), ліквідований радянською владою лише у 1960-70-х роках; ТДВ «Агросервіс», як правонаступник ОНП «Агросервіс» та ВАТ «Агросервіс», набуло законне право на ці землі у 1991 році як на землі сільськогосподарського призначення. Також зазначає, що судом було безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивачів та третьої особи (ДП «Прикарпатський військовий лісгосп») первинної документації. Апелянт також зазначає, що земельна ділянка з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 юридично та фактично не належить до земель природно-заповідного фонду, а об`єкт спору - урочище «Луквиця» ніколи не вилучався для військових потреб. Скаржник вказує, що ТДВ "Агросервіс" є правонаступником ОНП "Агросервіс" та ВАТ "Агросервіс" та є законним і добросовісним користувачем земельної ділянки площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258. Також вважає неналежним у спірних правовідносинах обраний прокурором спосіб захисту (негаторний позов).
У відзивах на апеляційну скаргу прокурор та позивачі-1,2 просять оскаржуване рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача-2 – без задоволення.
Відповідач-1 у відзиві на апеляційну скаргу просить апеляційну скаргу відповідача-2 задоволити, оскаржуване рішення скасувати та відмовити у задоволенні позову.
Від відповідача-2 (скаржника) до суду також надійшли додаткові пояснення на відзиви.
25 травня 2026 року від позивача-1 до суду надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з участю представника в іншому судовому засіданні.
Водночас представник позивача-1 з`явився в судове засідання в режимі відеоконференції та не підтримав подане клопотання про відкладення розгляду справи.

Представник відповідача-2 (скаржника) в судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, просив такі задоволити в повному обсязі: скасувати рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року у справі № 909/939/25 та ухвалити нове, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі, з підстав, наведених у апеляційній скарзі.
Прокурор та представники позивачів-1,2 в судовому засіданні проти вимог апеляційної скарги заперечили, просили оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення, з підстав, наведених у відзивах на апеляційні скарги.
Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи.
Оскільки явка представника третьої особи в судове засідання не визнавалась обов`язковою, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Західний апеляційний господарський суд, заслухавши пояснення прокурора та представників сторін, розглянувши доводи апеляційної скарги та дослідивши наявні докази по справі, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного:
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, при розгляді справи прокурором вказується на те, що спірна земельна ділянка перейшла до земель оборони на підставі постанов Ради Міністрів УРСР №1488-042-с та 1489-043-с від 28.08.1947, які містять гриф "таємно". Так, з листа Прикарпатського військового округу №326 від 11.11.1992 вбачається, що постановою Ради Міністрів УССР №1488-042 С від 28.08.1947 Прикарпатському військовому округу під окружний артилерійський полігон було відведено в Богородчанському, Лисецькому, Станіславському, Перегінському і Калуському районах Станіславської області 15229 га землі; постановою Ради Міністрів УССР №1489-043 С від 28.08.1947 відведено Прикарпатському військовому округу 1538 га землі в Тисменицькому та Отинійському районах Станіславської області, 517 га із Держлісфонду, 223 га земель підсобних господарств КЕЧ та 798 га із землекористування єдиних підсобних господарств.
Рішенням Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів "Про утворення загальнозоологічного заказника "Чорний ліс" від 26.04.1995, з метою збереження і відтворення цінних у господарському, науковому і культурному відношенні диких тварин та враховуючи пропозиції природоохоронних органів, згоду лісокористувача, оголошено територію земель лісового фонду площею 15,1 тис. га, що знаходиться з лівої сторони автошляху Івано-Франківськ-Калуш, які знаходяться в тимчасовому користуванні Івано-Франківського військового лісопромислового комбінату Міністерства оборони України, загальнозоологічним заказником місцевого значення "Чорний ліс".
З наданої відповідачем-2 копії зведеного акту прийому-передачі земель лісового фонду від 25.05.2000, затвердженого першим заступником голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації та директором Івано-Франківського ліспромкомбінату МО України вбачається, що за результатами вивчення стану земель лісового фонду загальною площею 8527 га колишнього Івано-Франківського військового лісгоспу Івано-Франківського ЛПК МО України передано їх ПП "Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природо-заповідне господарство "Чорний ліс". У вказаному акті, серед іншого зазначено, що землі лісового фонду в 1953 році були надані у тимчасове користування підприємствам Міністерства оборони і використовувалися ними біля 47 років. Землі лісового фонду біля 1600 га, на яких майже 40 років функціонував військовий танковий полігон, були виключені з користування і ознак ведення лісового господарства тут не виявлено.
З наданої відповідачем суду копії акту, затвердженого 19.06.2001 першим заступником голови Івано-Франківської обласної державної адміністрації та заступником голови обласної ради вбачається, що за результатами обстежених комісією лісів Тисменицького району площею 4469 га, серед яких квартал №27, запропоновано ліси ліспромкомбінату в межах Тисменицького району площею 3660 га, зокрема, квартал 27 передати Івано-Франківському держлісгоспу, а площею 709 га квартали №№ 3,4,5,6,7,8, частина №№10,11 - передати ВАТ "Агросервіс". Землекористувачам, яким надається в користування земля лісового фонду Івано-Франківського ЛПК МО України, виготовити державні акти на право постійного користування землею.
Поряд з тим, судом встановлено, що 14.05.2009 ВАТ "Агросервіс" звернулося до Тисменицької РДА з клопотанням про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 15,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка відповідно до рішення 7 сесії 3 скликання Тисменицької районної ради Івано-Франківської області передана у постійне користування ВАТ "Агросервіс" на території Майданської сільської ради за межами населеного пункту с. Майдан та с. Нова Гута.
Розпорядженням Тисменицької РДА № 389 від 20.05.2009 "Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки" надано дозвіл ВАТ "Агросервіс" (правонаступник - ТДВ "Агросервіс") на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 15,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Майданської сільської ради за межами населеного пункту с. Майдан та с. Нова Гута.
Не погоджуючись з розпорядженням Тисменицької РДА, ВАТ "Агросервіс" звернулося до Господарського суду Івано-Франківської області з позовом до Тисменицької РДА, в т.ч. про визнання нечинним цього розпорядження в частині надання земельної ділянки на правах оренди.
Рішенням Господарського суду Івано-Франківської області від 22.07.2009 у справі №14/90 задоволено позов ВАТ "Агросервіс" до Тисменицької РДА; визнано нечинним розпорядження Тисменицької РДА Івано-Франківської області №389 від 20.05.2009 в частині надання земельної ділянки на правах оренди; визнано за ВАТ "Агросервіс" право на отримання Державного акту на земельну ділянки площею 15,8 на території Майданської сільської ради за межами населеного пункту с. Майдан та с. Нова Гута в постійне користування згідно з рішенням Тисменицької районної ради від 14.05.1999; зобов`язано Тисменицьку РДА Івано-Франківської області видати державний акт на земельну ділянки площею 15,8 на території Майданської сільської ради за межами населеного пункту с. Майдан та с. Нова Гута в постійне користування згідно рішення районної ради VII сесії III скликання від 14.05.1999.
Також судом встановлено, що 22.11.2018 начальником управління екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації затверджено Положення про загальнозоологічний заказник місцевого значення "Чорний ліс" (далі - Положення), відповідно до п.1.2 якого заказник входить до складу природно-заповідного фонду України і охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення та використання. Згідно з п.1.3 Положення заказник знаходиться на території Тисменицького, Богородчанського і Калуського районів Івано-Франківської області. Відповідно до п.1.3 Положення загальна площа заказника становить 15,1 тис. га. Господарська діяльність на території заказника здійснюється Прикарпатським військовим лісгоспом ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" Міністерства оборони України, ПП спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство "Чорний ліс", Монастир Матері Божої Знамення та Посіцька сільська рада Тисменицького району (землекористувачі). Територія, якій надано статус заказника, не вилучається з користування землекористувачів, які здійснюють в її межах свою діяльність згідно з цим Положенням (п.1.6 Положення). В п.1.8 Положення визначено, що межі заказника встановлюються в натурі (на місцевості), оформляються відповідними знаками та інформаційними матеріалами, наносяться на планово-картографічні матеріали лісовпорядкування з детальною характеристикою в таксаційних описах, відображаються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель та землевпорядній документації, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій. Відповідно до п.3.1 Положення, на території заказника, серед іншого, заборонено використання земельних ділянок не за цільовим призначенням.
Як вбачається з матеріалів базового лісовпорядкування, виданих Львівською державною лісовпорядною експедицією в 2013 році, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 27.02.2017 № 2-02, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", ДП «Прикарпатський військовий лісгосп» є постійним лісокористувачем земель лісового фонду, що належать до земель оборони, в т.ч. на території Луквицького військового лісництва в кварталі 27, виділ 1, площею 7,8 га.
Відповідно до наказу Міністерства оборони України №94 від 04.03.2019 "Про реорганізацію Державного підприємства "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" реорганізовано шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, зокрема, Прикарпатського військового лісгоспу, до якого перейшли за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках.
Як вбачається з акту прийому-передачі від 01.07.2019, затвердженого начальником Головного управління майна та ресурсів, складеного на виконання наказу №94 від 04.03.2019, здійснено передачу активів та зобов`язань Прикарпатського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" до ДП "Прикарпатський військовий лісгосп". Станом на 01.07.2019 всі матеріальні цінності, землі, які знаходяться в користуванні Прикарпатського військового лісгоспу ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" обліковувались по обліку за Прикарпатським військовим лісгоспом ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" та були проінвентаризовані. За цим актом передано, зокрема, земельні ділянки та лісові насадження на землях оборони для охорони та ведення лісового господарства загальною площею 7466,00 га (додаток № 16 до акту прийому-передачі), до складу яких входить, зокрема, земельна ділянка площею 4301,0 га, що розташована в урочищі "Майдан" Тисменицького району Івано-Франківської області.
У відповідності до наказу Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.12.2020 №19-ОТГ "Про передачу земельних ділянок у комунальну власність" Ямницькій сільській раді ОТГ передано у комунальну власність земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 20,4553 га, які розташовані за межами населених пунктів Ямницької територіальної громади Івано-Франківського району Івано-Франківської області.
Згідно з актом приймання-передачі земельних ділянок сільськогосподарського призначення із державної у комунальну власність від 04.12.2020 Головне управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області передало із державної власності, а Ямницька сільська рада прийняла у комунальну власність, зокрема, земельну ділянку площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, з видом цільового призначення: 01.13. Для іншого сільськогосподарського призначення (додаток до акта приймання-передачі від 04.12.2020).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 10.12.2020 державним реєстратором за Ямницькою сільською радою об`єднаною територіальною громадою здійснено державну реєстрацію права власності на земельну ділянку загальною площею 4,2503 га. Цільове призначення земельної ділянки - для іншого сільськогосподарського призначення. Підставою державної реєстрації земельної ділянки на праві комунальної власності зазначено наказ Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.12.2020 №19-ОТГ та акт приймання-передачі нерухомого майна б/н від 04.12.2020.
03.03.2023 Управлінням екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації видано охоронне зобов`язання №269, відповідно до якого ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" передано під охорону та дотримання встановленого режиму частину території загальнозоологічного заказника місцевого значення "Чорний ліс" загальною площею 5743,30 га в межах земель лісового фонду ДП "Прикарпатський військовий лісгосп".
Листом від 30.01.2025 №25 ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" повідомило, що за даними лісовпорядкування земельна ділянка з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 площею 4,2503 га, знаходиться на землях Міністерства оборони України, ДП "Прикарпатський військовий лісгосп", Луквицького військового лісництва, квартал 27 виділ 1.
Листом від 24.06.2025 №174 ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" повідомило, що земельна ділянка кварталу НОМЕР_1 Луквицького військового лісництва належить до земель природо-заповідного фонду, зокрема загальнозоологічного заказника місцевого значення "Чорний ліс"; схематичне зображення, складене ліцензованими інженерами-землевпорядниками, що б підтверджували факт накладення земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 на земельні ділянки кварталу 27 Луквицького військового лісництва, що перебувають у постійному користуванні ДП "Прикарпатський військовий лісгосп", не проводились.
У серпні 2025 року Заступник керівника Спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Івано-Франківської обласної державної адміністрації та Міністерства оборони України до Ямницької сільської ради та Товариства з додатковою відповідальністю “Агросервіс.” про усунення перешкод власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та користувачу Міністерству оборони України у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, що належить Ямницькій сільській раді та перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс", яка накладається на земельну ділянку, розташовану в межах виділу 1 кварталу 27 Луквицького військового лісництва, площею 7,8 га, шляхом: - скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги; - скасування державної реєстрації речових прав (права власності та користування) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; - зобов`язання Ямницької сільської ради та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс" повернути власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258.

Щодо підстав звернення прокурора до суду в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації:
Частинами 1, 3 ст.4 ГПК України передбачено, що право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом. До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Відповідно до ч.ч.3, 4 ст.23 ЗУ «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень.
Згідно з ч.3 ст.53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах (ч.4 ст.53 ГПК України).
Слід зазначити, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати такий захист у спірних правовідносинах; 2) якщо немає органу державної влади, органу місцевого самоврядування чи іншого суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесені повноваження здійснювати захист законних інтересів держави у спірних правовідносинах.
Звертаючись з цим позовом до суду, заявленим в інтересах держави, прокурор визначив органи, уповноважені державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, а саме: Міністерство оборони України та Івано-Франківську обласну державну адміністрацію та зазначив, що вказані органи належним чином не здійснювали захист інтересів держави шляхом вчинення певних дій, зокрема: звернення до суду з негаторним позовом про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні спірними землями.
Підставою для звернення прокурора з цим позовом до суду є порушення інтересів держави, що полягає у неправомірному переданні земель оборони в користування приватній особі з подальшою перереєстрацію цих земель з державної власності у комунальну, незважаючи на те, що спірна земля у комунальній власності перебувати не може, є виключною власністю держави і має використовуватись для потреб оборони.
Статтею 1 Указу Президента України від 24.02.2022 № 68/2022 на виконання Закону України "Про правовий режим воєнного стану" для здійснення керівництва у сфері забезпечення оборони, громадської безпеки і порядку утворено, зокрема, Івано Франківську обласну військову адміністрацію, у зв`язку з утворенням військових адміністрацій, зазначених у цій статті, обласні, Київська міська державні адміністрації та голови цих адміністрацій набувають статусу відповідних військових адміністрацій та начальників цих військових адміністрацій.
Тобто, саме Івано-Франківська обласна державна адміністрація згідно з покладеними на неї завданнями розпоряджається землями оборони, які перебувають виключно у державній власності і держава як власник земель оборони делегувала Івано-Франківській обласній військовій адміністрації повноваження щодо здійснення права власності від її (держави) імені, в її інтересах, виключно у спосіб та у межах повноважень, визначених законом.
Міністерство оборони України є головним органом у системі центральних органів виконавчої влади, який забезпечує формування та реалізує державну політику з питань національної безпеки у воєнній сфері, сферах оборони і військового будівництва у мирний час та особливий період (п.1 Положення про Міністерство оборони України, затверджене постановою КМУ № 671 від 26.11.2014).
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до компетентного органу до подання позову, в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України «Про прокуратуру», прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме: подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого ст.23 ЗУ «Про прокуратуру», і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим (аналогічну правову позицію викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18).
З огляду на викладене, підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема, але не виключно, повідомленням прокурора на адресу відповідного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
У такому випадку суд зобов`язаний дослідити: чи знав або повинен був знати відповідний орган про допущені можливі порушення інтересів держави, чи мав відповідні повноваження для їх захисту, проте всупереч цим інтересам за захистом до суду не звернувся.
Як вбачається з матеріалів справи (документів, долучених до позовної заяви), прокурор неодноразово звертався до позивачів та повідомляв останніх про виявлені порушення та щодо необхідності захисту інтересів держави, зокрема: листи Івано-Франківській військовій адміністрації (вих.№ 15-512ВИХ-25 від 09 травня 2025 року, вих.№ 15-650ВИХ-25 від 26 червня 2025 року); Міністерству оборони України (вих.№ 15-155ВИХ-25 від 07 лютого 2025 року, вих.№ 15-429ВИХ-25 від 09 квітня 2025 року, вих.№ 15-495ВИХ-25 від 06 травня 2025 року). Однак, будь-яких дій на захист інтересів держави позивачі не вчинили.
Слід зазначити, що прокурор звернувся до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави, – 01 серпня 2025 року.
Відтак, прокурор належним чином обґрунтував наявність підстав, передбачених статтею 23 ЗУ «Про прокуратуру», для звернення до суду з цим позовом, заявленим в інтересах держави в особі: Міністерства оборони України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації, з огляду на що, судом першої інстанції правомірно прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено спір по суті. Враховуючи наведене, судом також правильно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача-2 про залишення позовної заяви прокурора без розгляду.

Щодо суті спору:
Відповідно до ч.1 ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст.14 Конституції України).
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
В силу ст.19 Земельного кодексу України (ЗК України) землі України за основним цільовим призначенням поділяються на такі категорії: землі сільськогосподарського призначення; землі житлової та громадської забудови; землі природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення; землі оздоровчого призначення; землі рекреаційного призначення; землі історико-культурного призначення; землі лісогосподарського призначення; землі водного фонду; землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони та іншого призначення.
Статтею 77 ЗК України визначено, що землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законодавства України. Землі оборони можуть перебувати лише в державній власності.
Відповідно до ч.5 ст.20 ЗК України земельні ділянки, що належать до земель оборони, використовуються виключно згідно із Законом України «Про використання земель оборони».
Землями оборони визнаються землі, надані для розміщення і постійної діяльності військових частин, установ, військово-навчальних закладів, підприємств та організацій Збройних Сил України, інших військових формувань, утворених відповідно до законів України (ст.1 ЗУ «Про використання земель оборони»).
Згідно з ст.14 ЗУ «Про Збройні Сили України» земля, води, інші природні ресурси, а також майно, закріплені за військовими частинами, військовими навчальними закладами, установами та організаціями Збройних Сил України, є державною власністю, належать їм на праві оперативного управління та звільняються від сплати усіх видів податків відповідно до законів з питань оподаткування.
Крім цього, у відповідності до ст.43 ЗУ України та ст.7 ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» землі природно-заповідного фонду – це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Відповідно до ст.44 ЗК України до земель природно-заповідного фонду включаються природні території та об`єкти (природні заповідники, національні природні парки, біосферні заповідники, регіональні ландшафтні парки, заказники, пам`ятки природи, заповідні урочища), а також штучно створені об`єкти (ботанічні сади, дендрологічні парки, зоологічні парки, парки-пам`ятки садово-паркового мистецтва).
Землі природно-заповідного фонду можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності. Порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом (ст.45 ЗК України).
До земель лісового фонду належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. Землі лісогосподарського призначення можуть перебувати у державній, комунальній та приватній власності (ст.ст.55, 56 ЗК України).
Згідно з ст.5 Лісового кодексу України (ЛК України) до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги.
Статями 7, 8 ЛК України визначено, що ліси, які знаходяться в межах території України, є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника на ліси здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією України.
У державній власності перебувають усі ліси України, крім лісів, що перебувають у комунальній або приватній власності.
Право державної власності на ліси набувається і реалізується державою в особі Кабінету Міністрів України, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій відповідно до закону.
У комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності (ч.1 ст.9 ЛК України).
Облік лісів включає збір та узагальнення відомостей, які характеризують кожну лісову ділянку за площею, кількісними та якісними показниками. Основою ведення обліку лісів є матеріали лісовпорядкування. Лісовпорядкування включає комплекс заходів, спрямованих на забезпечення ефективної організації та науково обґрунтованого ведення лісового господарства, охорони, захисту, раціонального використання, підвищення екологічного та ресурсного потенціалу лісів, культури ведення лісового господарства, отримання достовірної і всебічної інформації про лісовий фонд України. Лісовпорядкування є обов`язковим на всій території України та ведеться державними лісовпорядними організаціями за єдиною системою в порядку, встановленому центральним органом виконавчої влади з питань лісового господарства (ст.ст.45, 47, 54 ЛК України).
Згідно з ст.63 ЛК України ведення лісового господарства полягає у здійсненні комплексу заходів з охорони, захисту, раціонального використання та розширеного відтворення лісів.
Як встановлено судом з листа Прикарпатського військового округу №326 від 11.11.1992 (т.1 а.с. 160), постановою Ради Міністрів УССР № 1488-042 С від 28.08.1947 Прикарпатському військовому округу під окружний артилерійський полігон було відведено в Богородчанському, Лисецькому, Станіславському, Перегінському і Калуському районах Станіславської області 15229 га землі; постановою Ради Міністрів УССР № 1489-043 С від 28.08.1947 Прикарпатському військовому округу відведено 1538 га землі в Тисменицькому та Отинійському районах Станіславської області, 517 га із Держлісфонду, 223 га земель підсобних господарств КЕЧ та 798 га із землекористування єдиних підсобних господарств.
Поряд з тим, рішенням Івано-Франківської обласної Ради народних депутатів "Про утворення загальнозоологічного заказника "Чорний ліс" від 26.04.1995, з метою збереження і відтворення цінних у господарському, науковому і культурному відношенні диких тварин та враховуючи пропозиції природоохоронних органів, згоду лісокористувача, оголошено територію земель лісового фонду площею 15,1 тис. га, що знаходиться з лівої сторони автошляху Івано-Франківськ-Калуш, які знаходяться в тимчасовому користуванні Івано-Франківського військового лісопромислового комбінату Міністерства оборони України, загальнозоологічним заказником місцевого значення "Чорний ліс".
Як вбачається з матеріалів базового лісовпорядкування, виданих Львівською державною лісовпорядною експедицією в 2013 році, затверджених наказом Міністерства екології та природних ресурсів України від 27.02.2017 № 2-02, ДП «Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат", ДП «Прикарпатський військовий лісгосп» є постійним лісокористувачем земель лісового фонду, що належать до земель оборони, в т.ч. на території Луквицького військового лісництва в кварталі 27, виділ 1, площею 7,8 га.
В силу п.5 Прикінцевих положень ЛК України до здійснення державної реєстрації, але не пізніше 1 січня 2027 року, державними та комунальними лісогосподарськими підприємствами, іншими державними і комунальними підприємствами та установами права постійного користування земельними ділянками лісогосподарського призначення, які надані їм у постійне користування до набрання чинності Земельним кодексом України, таке право підтверджується планово-картографічними матеріалами лісовпорядкування.
Планово-картографічні матеріали лісовпорядкування складаються на підставі натурних лісовпорядних робіт та камерного дешифрування аерознімків, містять детальну характеристику лісу. Перелік планово-картографічних лісовпорядкувальних матеріалів, методи їх створення, масштаби, вимоги до змісту та оформлення, якості виготовлення тощо, регламентується галузевими нормативними документами.
Відповідно до п.1.1 Інструкції про порядок створення і розмноження лісових карт, затвердженої Держлісгоспом СРСР 11.12.1986, планшети лісовпорядкування відносяться до планово-картографічних матеріалів лісовпорядкування, а частина друга зазначеної Інструкції присвячена процедурі їх виготовлення.
Отже, системний аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти висновку про те, що при вирішенні питання щодо перебування земельної лісової ділянки в користуванні державного лісогосподарського підприємства необхідно враховувати положення пункту 5 Прикінцевих положень Лісового кодексу України. Аналогічну правову позицію викладено в постановах Верховного Суду у справі №369/16317/18 від 31.03.2021, у справі № 360/1998/18 від 06.04.2021, у справі № 380/375/17 від 09.06.2021, у справі № 369/16416/18 від 16.06.2021, у справі № 359/11910/14 від 24.11.2021, у справі № 372/2093/19 від 25.01.2023, у справі № 488/2812/17 від 16.08.2023.
Судом першої інстанції правомірно взято до уваги наявні у матеріалах справи матеріали лісовпорядкування, що підтверджують перебування земельної ділянки в користуванні ДП «Прикарпатський військовий лісгосп». У рішенні суду зазначено, що судом оглянуто оригінали документів, копії яких знаходяться в матеріалах справи, та встановлено відповідність таких.
Як встановлено судом наказом Міністерства оборони України №94 від 04.03.2019 ДП "Івано-Франківський військовий ліспромкомбінат" було реорганізовано, шляхом виділу з його складу відокремлених підрозділів, зокрема, Прикарпатського військового лісгоспу, до якого перейшли за розподільчим балансом у відповідній частині майно, права та обов`язки, у тому числі щодо здійснення охорони, захисту, використання та відтворення лісів на закріплених лісових земельних ділянках. У відповідності до акту прийому-передачі від 01.07.2019, затвердженого начальником Головного управління майна та ресурсів, передано, зокрема, земельні ділянки та лісові насадження на землях оборони для охорони та ведення лісового господарства загальною площею 7466,00 га (додаток № 16), до складу яких ввійшла земельна ділянка площею 4301,0 га, що розташована в урочищі "Майдан" Тисменицького району Івано-Франківської області.
Відповідно до охоронного зобов`язання №269, виданого 03.03.2023 Управлінням екології та природних ресурсів Івано-Франківської обласної державної адміністрації, ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" передано під охорону та дотримання встановленого режиму частину території загальнозоологічного заказника місцевого значення "Чорний ліс" загальною площею 5743,30 га в межах земель лісового фонду ДП "Прикарпатський військовий лісгосп".
Листом від 30.01.2025 № 25 ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" повідомило, що за даними лісовпорядкування земельна ділянка з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 площею 4,2503 га знаходиться на землях Міністерства оборони України, ДП "Прикарпатський військовий лісгосп", Луквицького військового лісництва, квартал 27 виділ 1.
Листом від 24.06.2025 № 174 ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" повідомило, що земельна ділянка кварталу НОМЕР_1 Луквицького військового лісництва належить до земель природо-заповідного фонду, зокрема загальнозоологічного заказника місцевого значення "Чорний ліс"; схематичне зображення, складене ліцензованими інженерами-землевпорядниками, що б підтверджували факт накладення земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 на земельні ділянки кварталу 27 Луквицького військового лісництва, що перебувають у постійному користуванні ДП "Прикарпатський військовий лісгосп", не проводилось.
Водночас, Технічним звітом про проведення топографо-геодезичних робіт від 02.07.2025, виконаним інженером-геодезистом Медянцевим Дмитром Володимировичем (кваліфікаційний сертифікат № 013760 від 08.06.2017), встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 площею 4,2503 га, власником якої є Ямницька сільська рада, створена за проєктом землеустрою щодо відведення земельних ділянок у 2010 році, накладається на землі ДП «Прикарпатський військовий лісгосп» в межах кварталу 27 виділу 1; площа накладення складає 3,0181 га згідно з використаними при обчисленні матеріалами базового лісовпорядкування.
Судом правомірно взято до уваги вказаний технічний звіт, як доказ поряд з сукупністю інших доказів, що підтверджує накладення спірної земельної ділянки на землі оборони. Відповідачами не надано суду доказів на спростування вказаних вище обставин.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що частина земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, а саме: площею 3,0181 га, накладається на землі, розташовані в межах кварталу 27 виділу 1 Луквицького військового лісництва, які надані ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" для ведення лісового господарства площею 7,8 га, які належать до земель оборони, лісогосподарського призначення та природно-заповідного фонду.
Відповідно до ч.1 ст.20 ЗК України (в редакції, чинній на дату прийняття Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області наказу від 04.12.2020 №19-ОТГ) віднесення земель до тієї чи іншої категорії здійснюється на підставі рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування відповідно до їх повноважень.
Зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч.2 ст.20 ЗК України).
Частиною 7 ст.20 ЗК України передбачено, що зміна цільового призначення земельних ділянок природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, історико-культурного, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України.
В силу ст.57 ЛК України зміна цільового призначення земельних лісових ділянок з метою їх використання в цілях, не пов`язаних з веденням лісового господарства, провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про передачу цих земельних ділянок у власність або надання у постійне користування відповідно до Земельного кодексу України.
Згідно з ч.ч.4, 8 ст.122 ЗК України центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів у галузі земельних відносин та його територіальні органи передають земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності, крім випадків, визначених частиною восьмою цієї статті, у власність або у користування для всіх потреб. Кабінет Міністрів України передає земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у випадках, визначених статтею 149 цього Кодексу, та земельні ділянки дна територіального моря а також у користування земельні ділянки зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи.
А відповідно до ч.9 ст.149 ЗК України Кабінет Міністрів України, зокрема вилучає земельні ділянки державної власності, які перебувають у постійному користуванні.
Крім цього, відповідно до приписів ЗУ «Про оборону України» та ЗУ «Про правовий режим майна у Збройних Силах України», Міністерство оборони України є уповноваженим державою органом управління військовим майном (у тому числі землями оборони).
Враховуючи правовий режим земель оборонного значення, істотною передумовою для припинення права постійного користування землями оборони, закріпленими за структурними одиницями Збройних Сил України, та подальшої передачі їх у власність або користування третім особам є отримання згоди на це Міністерства оборони України (постанова Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 у справі № 924/174/18, постанова Верховного Суду від 15.05.2024 у справі № 727/4654/19).
Власником земель оборони, які знаходяться в управлінні та користуванні Міністерства оборони України, є держава в особі Кабінету Міністрів України, який розпоряджається такими землями (постанова Великої Палати Верховного Суду від 12.06.2018 у справі № 916/3727/15).
Зважаючи на все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що станом на момент видачі Головним управлінням Держгеокадастру в Івано-Франківській області наказу від 04.12.2020 №19-ОТГ, рішення про припинення права постійного користування спірною земельною ділянкою, зміну її цільового призначення та передачу такої з державної до комунальної власності міг приймати виключно Кабінет Міністрів України, доказів чого у матеріалах справи відсутні та відповідачами суду не надані, відтак, частина земельної ділянки державної форми власності, що була віднесена до земель оборони, лісогосподарського та природно-заповідного призначення, неправомірно віднесено (інвентаризовано) до загального масиву земель у складі земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 та передано за наказом Головного управління Держгеокадастру в Івано-Франківській області від 04.12.2020 №19-ОТГ у комунальну власність Ямницькій територіальній громаді зі зміною цільового призначення землі на інше сільськогосподарське призначення.
З огляду на наведене, при передачі спірної земельної ділянки (частина якої має лісогосподарське призначення, відноситься до земель оборони та природно-заповідного фонду) до комунальної власності порушено вимоги чинного на той час законодавства.
Поряд з цим, місцевим господарським судом правомірно спростовано посилання відповідача-2 на Державний акт на право постійного користування на землю.
Судом встановлено, що підставою для подання ВАТ «Агросервіс» позову у справі № 14/90 слугувало те, що державний акт на право колективної власності від 30.08.1999 видано як на землі колективної власності так і на землі, які б мали належати ВАТ «Агросервіс» на праві постійного користування.
Разом з тим, з рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.07.2009 у справі № 14/90 не вбачається, що станом на час розгляду справи земельна ділянка 15,8 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Майданської сільської ради була сформованою як об`єкт цивільних прав. У справі №14/90 не досліджувалося, де саме конкретно знаходилася земельна ділянка площею 15,8 га, яку пізніше сформовано як окремі об`єкти цивільних прав.
З витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що проєкт землеустрою щодо відведення земельних ділянок на земельну ділянку площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 державної форми власності розроблено ДП "Карпатське підприємство геодезії, картографії та кадастру" 19.04.2010, тобто вказана земельна ділянка сформована як об`єкт цивільних прав вже після ухвалення рішення суду у справі № 14/90.
Судом встановлено, що розпорядження Тисменицької РДА № 717 від 02.10.2009 "Про виконання рішення суду", яким вирішено передати у постійне користування ВАТ "Агросервіс" земельну ділянку площею 15,8 га на території Майданської сільської ради за межами с. Майдан та с. Нова Гута та видати ВАТ "Агросервіс" державний акт на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою, видано на виконання рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 22.07.2009 у справі № 14/90 та розпорядження відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції № 3437/04-23 від 13.08.2009.
Державний акт на право постійного користування земельною ділянкою площею 4,2503 га, розташованої в урочищі "Луквиця" на території Майданської сільської ради Тисменицького району Івано-Франківської області видано ТДВ "Агросервіс" 01.02.2012 на підставі розпорядження Тисменицької РДА від 02.10.2009 № 717 та ухвали Господарського суду Івано-Франківської області від 21.07.2011 у справі № 14/90 з цільовим призначенням: для іншого сільськогосподарського призначення, а державну реєстрацію права постійного користування земельною ділянкою державної власності з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 за ТОВ "Агросервіс" проведено 31.08.2016, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Судом враховано, що відповідно до ст.4 ЗК України (в редакції від 06.04.1999) у державній власності перебувають всі землі України, за винятком земель, переданих у колективну і приватну власність. Суб`єктами права державної власності на землю виступають: Верховна Рада України – на землі загальнодержавної власності України; Верховна Рада Республіки Крим – на землі в межах території Республіки, за винятком земель загальнодержавної власності; обласні, районні, міські, селищні, сільські Ради народних депутатів – на землі в межах їх територій, за винятком земель, що перебувають в загальнодержавній власності.
Землі, що перебувають у державній власності, можуть передаватися в колективну або приватну власність і надаватися у користування, у тому числі в оренду, за винятком випадків, передбачених законодавством України і Республіки Крим.
Не можуть передаватись у колективну та приватну власність в т.ч.: землі гірничодобувної промисловості, єдиної енергетичної та космічної систем, транспорту, зв`язку, оборони; землі природоохоронного, оздоровчого, рекреаційного та історико-культурного призначення; землі лісового фонду, за винятком невеликих (до 5 гектарів) ділянок лісів, що входять до складу угідь сільськогосподарських підприємств, селянських (фермерських) господарств.
З огляду на наведене судом правильно встановлено, що Тисменицька районна рада 14.05.1999 в силу закону не вправі була передавати у колективну чи приватну власність земельну ділянку, на яку накладається спірна земельна ділянка з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258.
Водночас встановлені в рішенні Господарського суду Івано-Франківської області від 22.07.2009 у справі № 14/90 обставини не є преюдиційними при вирішенні цього негаторного спору, заявленого на захист інтересів держави щодо користування та розпорядження землями оборони, природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення.
Згідно з ч.4 ст.75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч.5 ст.75 ГПК України).
Відповідно до ч.7 ст.75 ГПК України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.
Судом першої інстанції правильно звернуто увагу, що преюдиційне значення процесуальним законом надається саме обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17).
Крім того, звільнення від доказування, навіть у разі наявності преюдиційних обставин встановлених у рішенні суду, не може мати абсолютного характеру і не може сприйматися судами як неможливість спростування під час судового розгляду обставин, які зазначені в іншому судовому рішенні. Господарські суди не повинні сприймати як обов`язкові висновки щодо фактичних обставин справи, наведені у чинних судових рішеннях у інших справах. Для спростування преюдиційних обставин, передбачених статтею 75 ГПК України, учасник господарського процесу, який ці обставини заперечує, повинен подати суду належні та допустимі докази. Ці докази повинні бути оцінені судом, що розглядає справу, у загальному порядку за правилами встановленими ГПК України. Якщо суд дійде висновку про те, що обставини у справі, що розглядається, є інакшими, ніж установлені під час розгляду іншої господарської справи, то справу належить вирішити відповідно до тих обставин, які встановлені безпосередньо судом, який розглядає справу. Отже, господарський суд під час розгляду конкретної справи на підставі встановлених ним обставин (у тому числі з урахуванням преюдиційних обставин) повинен самостійно оцінювати обставини (факти), які є предметом судового розгляду та ухвалити рішення з відповідним застосуванням необхідних матеріально-правових норм.
Зважаючи на встановлені судом в цій справі обставини неправомірного вибуття з державної власності земельної ділянки, що відноситься, зокрема, до земель оборони та природно-заповідного фонду, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що обставини, встановлені судом у справі № 14/90 не є преюдиційними при розгляді цієї справи.
Щодо справи № 909/392/20 за позовом заступника Генерального прокурора, заявленим в інтересах держави в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації до Приватного підприємства «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс» про визнання відсутнім права постійного користування земельними ділянками та зобов`язання повернути такі земельні ділянки, колегія суддів звертає увагу, що у вказаній справі досліджувалося питання права постійного користування земельними ділянками лісового фонду площею 8527 га відповідачем - ПП «Спеціалізоване лісомисливське науково-дослідне природно-заповідне господарство «Чорний ліс», яке не бере участі у цій справі (№ 909/939/25) та щодо якого не встановлюються обставини у цій справі. Водночас апелянтом не доведено, що вказаний спір стосувався земель лісового фонду, до складу яких входить спірна земельна ділянка, усунення перешкод у користуванні і розпорядженні якої є предметом цього спору.
Згідно з ст.319 ЦК України власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст.391 ЦК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що за змістом ст.391 ЦК України негаторний позов застосовується для захисту від порушень, не пов`язаних із позбавленням володіння (постанови від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц, від 15.09.2020 у справі № 372/1684/14-ц).
У вказаних постановах суд також дійшов висновку, що якщо в особи за жодних умов не може виникнути право власності, то і володіння є неможливим. Тому ані наявність державної реєстрації права власності за порушником, ані фізичне зайняття ним земельних ділянок, обмежених в обороті, не призводять до заволодіння ними.
Отже, державну реєстрацію права приватної власності на землі оборони треба розглядати як такі, що не є пов`язані з позбавленням власника його володіння цими ділянками.
Звернутися з негаторним позовом може власник або титульний володілець, у якого знаходиться річ, щодо якої відповідач ускладнює здійснення повноважень користування або розпорядження, а відповідачем може бути лише та особа, яка перешкоджає позивачеві у здійсненні його законного права користування чи розпорядження річчю.
Держава є власником земель оборони за законом, при цьому наявність чи відсутність у землекористувача документів на користування земельною ділянкою не змінює її правового статусу, оскільки його вже визначено законом (постанова Верховного Суду України від 16.09.2015 у справі № 926/1017/14, постанова Верховного Суду від 22.03.2018 у справі №5017/2972/2012).
Отже, зайняття земельної ділянки земель оборони з порушенням Земельного кодексу України, ЗУ «Про використання земель оборони» треба розглядати як не пов`язане з позбавленням володіння порушення права власності держави, що охоплюється визначенням негаторного позову.
Право власності держави на обмежені в обороті об`єкти встановлене законом, тому не потребує доведення правового титулу. У такому випадку позовну вимогу про повернення земельної ділянки земель оборони необхідно кваліфікувати саме як негаторний позов, оскільки власник не позбавлений володіння земельною ділянкою, але зазнає перешкод у здійсненні своїх прав щодо користування та розпорядження земельною ділянкою.
Крім цього, Верховний Суд у постанові від 03.12.2024 у справі № 921/16/23 зазначив, що зайняття земельної ділянки природно-заповідного фонду з порушенням ЗК України та ЗУ «Про природно-заповідний фонд України» потрібно розглядати як порушення права власності держави чи відповідної територіальної громади, що не пов`язане з позбавленням власника володіння відповідною земельною ділянкою, навіть якщо інша особа зареєструвала її право приватної власності на цю ділянку (такий підхід не суперечить висновку Великої Палати Верховного Суду, сформульованому щодо земельних ділянок водного фонду у постановах від 22.05.2018 у справі № 469/1203/15-ц, від 28.11.2018 у справі № 504/2864/13-ц, від 12.06.2019 у справі № 487/10128/14-ц, від 11.09.2019 у справі № 487/10132/14-ц, від 07.04.2020 у справі № 372/1684/14-ц, від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц). За таких умов ефективним способом судового захисту щодо повернення земельної ділянки природно-заповідного фонду власнику є негаторний, а не віндикаційний позов.
Застосування будь-якого способу захисту цивільного права та інтересу має бути об`єктивно виправданим та обґрунтованим. Це означає, що: застосування судом способу захисту, обраного позивачем, повинно реально відновлювати його наявне суб`єктивне право, яке порушене, оспорюється або не визнається; обраний спосіб захисту повинен відповідати характеру правопорушення; застосування обраного способу захисту має відповідати цілям судочинства; застосування обраного способу захисту не повинно суперечити принципам верховенства права та процесуальної економії, зокрема не повинно спонукати позивача знову звертатися за захистом до суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.13), від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц (пункт 82), від 08.02.2022 у справі № 209/3085/20 (пункт 24)). Спосіб захисту права є ефективним тоді, коли він забезпечуватиме поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення - гарантуватиме можливість отримати відповідну компенсацію. Тобто цей захист має бути повним і забезпечувати у такий спосіб досягнення мети правосуддя та процесуальну економію (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 910/3009/18 (пункт 63)).
Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, суди повинні зважати й на його ефективність з погляду Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). У § 145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Чахал проти Сполученого Королівства» (Chahal v. the United Kingdom, заява № 22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ, Суд) зазначив, що стаття 13 Конвенції гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань.
У статті 13 Конвенції гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Зміст зобов`язань за статтею 13 Конвенції залежить, зокрема, від характеру скарг заявника. Однак засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути ефективним як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ від 5 квітня 2005 року у справі «Афанасьєв проти України» (заява № 38722/02)).
Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а в разі неможливості такого поновлення – гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування.
Судом встановлено, що внаслідок державної реєстрації у Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, державної реєстрації речових прав (права власності та права користування) щодо вказаної земельної ділянки, порушено права та охоронювані законом інтереси держави в особі Міністерства оборони України та Івано-Франківської обласної державної адміністрації, яким внаслідок неправомірних дій відповідачів чиняться перешкоди у користуванні та розпорядженні землями оборони, природно-заповідного фонду та лісогосподарського призначення.
Згідно з ч.3 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону та анулювання у випадку, передбаченому пунктом 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, на підставі рішення Міністерства юстиції України, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором або, у випадку скасування рішення Міністерства юстиції України, прийнятого відповідно до пункту 1 частини сьомої статті 37 цього Закону, посадовою особою Міністерства юстиції України.
Положення абзаців 2, 3 ч.3 ст.26 ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" послідовно узгоджуються з нормами пунктів 4, 5 ч.1 ст.14 цього Закону, відповідно до яких розділ Державного реєстру прав та реєстраційна справа закриваються в разі: скасування державної реєстрації земельної ділянки; набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовується рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, на підставі якого відкрито відповідний розділ.
Таким чином, виходячи з системного аналізу змісту зазначених норм ЗУ "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", правовим наслідком набрання законної сили судовим рішенням, яким скасовуються рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та державна реєстрація земельної ділянки в Державному земельному кадастрі, є закриття державним реєстратором відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, яке (закриття розділу) відбувається в разі неможливості повернення відповідних речових прав у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, скасованої в судовому порядку, а саме на користь попереднього набувача речового права, якщо існує запис про право такого набувача (постанова Верховного Суду від 21.01.2025 у cправі № 904/6886/23.
Як встановлено судом вище, земельна ділянка сільськогосподарського призначення з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, яка зареєстрована за Ямницькою сільською радою, частково площею 3,0181 га накладається на землі, розташовані в межах кварталу 27 виділу 1 Луквицького військового лісництва, які надані ДП "Прикарпатський військовий лісгосп" для ведення лісового господарства площею 7,8 га, у зв`язку з чим, частина такої земельної ділянки є власністю держави, а інша частина належить до земель комунальної власності, відтак, позовна вимога про скасування державної реєстрації права комунальної власності на спірну земельну ділянку в цілому, до складу якої входить земельна ділянка державної власності, є окремим належним та ефективним способом захисту прав держави, спрямованим на відновлення первісного стану, що існував до відповідної (незаконної) державної реєстрації.
В силу ч.13 ст.79-1 ЗК України земельна ділянка припиняє існування як об`єкт цивільних прав, а її державна реєстрація скасовується в разі, зокрема, скасування державної реєстрації земельної ділянки на підставі судового рішення внаслідок визнання незаконною такої державної реєстрації. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).
Державна реєстрація земельної ділянки скасовується державним кадастровим реєстратором, який здійснює таку реєстрацію, у разі: поділу чи об`єднання земельних ділянок; якщо протягом одного року з дня здійснення державної реєстрації земельної ділянки речове право на неї не зареєстровано з вини заявника; ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки. Ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень) (ч.10 ст.24 ЗУ «Про Державний земельний кадастр»).
Враховуючи все наведене вище, колегія суддів вважає, що прокурор правомірно звернувся до суду з цим позовом про усунення перешкод власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації та користувачу Міністерству оборони України у розпорядженні та користуванні землями оборони, а саме: земельною ділянкою площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 га з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258, що належить Ямницькій сільській раді та перебуває у користуванні Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс", яка накладається на земельну ділянку, розташовану в межах виділу 1 кварталу 27 Луквицького військового лісництва, площею 7,8 га, шляхом: скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 у Державному земельному кадастрі із закриттям Поземельної книги; скасування державної реєстрації речових прав (права власності та права користування) щодо земельної ділянки з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258 із закриттям відповідного розділу в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно; а також зобов`язання Ямницької сільської ради та Товариства з додатковою відповідальністю "Агросервіс." повернути власнику - державі в особі Івано-Франківської обласної державної адміністрації земельну ділянку площею 3,0181 га, яка є частиною земельної ділянки площею 4,2503 з кадастровим номером 2625882700:01:006:0258.
Щодо позовної давності, місцевий господарський суд правильно зазначив, що до позовів про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном позовна давність не застосовується, оскільки негаторний позов може бути пред`явлений позивачем доти, доки існує відповідне правопорушення (постанови Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, від 10.04.2024 у справі № 496/1059/18).
Щодо доводів апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про витребування у позивачів та третьої особи (ДП «Прикарпатський військовий лісгосп») первинної документації, колегія суддів звертає увагу, що судом було відмовлено у задоволенні такого усного клопотання з огляду на його невідповідність вимогам ст.ст.80, 81 ГПК України. Разом з тим, апеляційний суд не вбачає в діях місцевого господарського суду порушень норм процесуального права. Водночас, заявлення такого клопотання до суду апеляційної інстанції суперечить вимогам чинного ГПК України.
Статтею 73 ГПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно з ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст.86 ГПК України).
З огляду на все наведене вище, колегія суддів погоджується з висновками місцевого господарського суду про задоволення позову в повному обсязі.
Доводи скаржника не спростовують висновків місцевого господарського суду про наявність підстав для задоволення позову. Підстави для скасування рішення суду першої інстанції – відсутні.
Відповідно до ст.236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Статтею 276 ГПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку про залишення рішення місцевого господарського суду без змін, а апеляційних скарг – без задоволення.
Судовий збір за подання апеляційної скарги, у відповідності до ст.129 ГПК України, слід залишити за скаржником.
Керуючись ст.ст.236, 270, 275, 276, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Західний апеляційний господарський суд,

ухвалив:
Рішення Господарського суду Івано-Франківської області від 05 лютого 2026 року у справі № 909/939/25 залишити без змін, а апеляційну скаргу Товариства з додатковою відповідальністю “Агросервіс.” – без задоволення.
Матеріали справи № 909/939/25 повернути до Господарського суду Івано-Франківської області.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена у касаційному порядку у відповідності до вимог ст.ст.286-291 ГПК України.

Повну постанову складено 01 червня 2026 року

Головуючий (суддя-доповідач) Якімець Г.Г.

Суддя Бойко С.М.

Суддя Бонк Т.Б.