ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/409/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О., 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 року в адміністративній справі №280/409/25 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,- 

В С Т А Н О В И В:

До Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, в якій позивач просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення ГУ ПФУ в Кіровоградський області № 083950021081 від 30.12.2024 про відмову у призначенні пенсії позивачу
- зобов`язати зарахувати до стажу роботи позивача періоди: з 10.11.1978р. по 14.11.1980р. служба у лавах Радянської Армії; період з 01.06.1990р. по 04.01.1996 рік робота у совхозі ім. Свердлова Первомайського району Кримської області та призначити пенсію за віком із зниженням віку з дати подання заяви, тобто з 21.11.2024 року.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 року в адміністративній справі №280/409/25 позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградський області № 083950021081 від 30.12.2024 про відмову у призначенні пенсії, ухвалене за заявою ОСОБА_1 від 26.12.2024. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградський області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , який дає право на призначення пенсії за віком, період проходження строкової військової служби з 10.11.1978 по 14.11.1980 та період роботи з 01.06.1990 по 04.01.1996 у совхозі ім. Свердлова Первомайського району Кримської області. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградський області повторно розглянути заяву про призначення пенсії за віком відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28.02.1919 №796-ХІІ, подану ОСОБА_1 26.12.2024, та прийняти рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні. В іншій частині в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з зазначеним вище судовим рішенням Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області звернулось із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині задоволення позовних вимог та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
З метою повного та всебічного встановлення обставин справи, колегією суддів ухвалено рішення про продовження апеляційного розгляду даної справи на розумний строк.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 27.03.2024 звернувся із заявою за призначенням/перерахунком пенсії за віком, яка у відповідності до Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України „Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою управління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1 (із подальшими змінами та доповненнями) (далі - Порядок №22-1) за принципом екстериторіальності розглянута Головним управління Пенсійного фонду України в Харківській області, яке 02.04.2024 ухвалило Рішення № 083950021081 про відмову у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу — 27 років. Згідно даного рішення до страхового стажу не взято до уваги трудову книжку НОМЕР_1 від 10.11.1978, так як на титульній сторінці дата народження власника трудової книжки написана не чітко, (підтвердження відсутнє). Звернуто увагу, що довідку про проживання в зоні посиленого радіологічного контролю №280-А від 13.03.2024 не взято до уваги, оскільки не збігається інформація про проходження військової служби, зазначена в довідці та трудовій книжці. Вказане рішення позивачем не було оскаржене, доказів іншого до суду не надано.
05.08.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Рівненській області, яке 12.08.2024 ухвалило рішення № 083950021081 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу — 20 років. Згідно даного рішення було встановлено, що страховий стаж позивача складає 14 років 10 місяців 11 днів, до страхового стажу не зараховано період проходження військової служби згідно уточнюючої довідки №4747 від 02.08.2024, оскільки не зазначено кінцевий термін проходження військової служби та не зазначено підстава видачі довідки, військовий квиток відсутній. Також, до страхового стажу не зараховано період роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1978, оскільки на першій (титульній) сторінці трудової книжки запис занесено з порушенням вимог, що суперечить п. 2.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Міністерством соціального захисту населення України 29 липня 1993 року № 58, та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 серпня 1993 року за №110 (далі – Інструкція №58), оскільки дата заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу. Вказане рішення позивачем не було оскаржене, доказів іншого суду не надано.
21.11.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, яка за принципом екстериторіальності розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, яке 27.11.2024 ухвалило рішення № 083950021081 про відмову в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю відомостей про неодержання пенсії на території російської федерації . Згідно даного рішення було встановлено, що страховий стаж позивача складає 16 років 03 місяці 06 днів. Документами підтверджено право на зниження пенсійного віку на 3 роки. Період проживання у зоні посиленого радіологічного контролю до 01.01.1993 складає 04 роки 00 місяців 21 день (тобто, наявні необхідні 4 роки проживання до 01.01.1993). Періоди проживання у зоні посиленого радіологічного контролю після 01.01.1993 не підтверджено. До загального страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби з 10.11.1978 по 14.11.1980 згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1978, оскільки не зазначено дату видачі військового квитка НОМЕР_2 . До страхового стажу не зараховано період проходження строкової військової служби згідно довідки № 4747 від 02.08.2024, виданої ІНФОРМАЦІЯ_2 , оскільки в ній зазначено, що заявник “був призваний на строкову військову службу 10.11.1978”, але не зазначено дату закінчення служби. Звернуто увагу, що у наданій довідці № 280-А від 13.03.2024, що видана Ємільчинською селищною радою Житомирської області, зазначено, що заявник “В 1981 році вибув в Радянську Армію”, що суперечить інформації, зазначеній у трудовій книжці НОМЕР_1 від 10.11.1978 та довідці № 4747 від 02.08.2024. Крім того, зазначено, що до пенсійної справи не долучено заяву про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. Повідомлено, що в заяві про призначення пенсії необхідно повідомити про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації. За умови надання заяви про неодержання пенсії від органів пенсійного забезпечення російської федерації право на призначення пенсії за віком виникне з дати попереднього звернення (21.11.204), а якщо строк від попередньої заяви до наступної перевищуватиме три місяці – з дати наступного звернення. Вказане рішення позивачем не було оскаржене, доказів іншого суду не надано.
14.12.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, яку в порядку екстериторіальності розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Одеській області, яке 23.12.2024 ухвалило рішення № 083950021081 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу — 20 років. Згідно даного рішення встановлено, що страховий стаж позивача складає 10 років 08 місяців. За доданими документами до страхового стажу не зараховані періоди роботи згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 10.11.1978, а саме: період проходження військової строкової служби з 10.11.1978 по 14.11.1980, оскільки відсутня дата видачі документу; період роботи з 01.06.1990 по 04.01.1996, оскільки печатка підприємств нечитабельна. Вказане рішення позивачем не було оскаржене, доказів іншого суду не надано.
26.12.2024 позивач звернувся до територіальних органів Пенсійного фонду України із заявою про призначення/перерахунок пенсії за віком, яку за принципом екстериторіальності розглянуто Головним управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області, яке 30.12.2024 ухвалило Рішення № 083950021081 про відмову у призначенні пенсії за віком, у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Згідно даного рішення вік позивача на момент звернення — 64 роки. Страховий стаж склав 10 років 8 місяців 3 дні. До страхового стажу не зараховані періоди трудової діяльності згідно трудової книжки ( НОМЕР_1 ), а саме: з 10.11.1978 по 14.11.1980 - період проходження військової служби, оскільки в підставі запису відсутнє посилання на дату видачі військового квитка, звернуто увагу, що довідка від 02.08.2024 № 4747, видана територіальним центром комплектування та соціальної підтримки, містить інформацію про початок проходження військової служби та відсутня підстава видачі; з 01.06.1990 по 04.01.1996 - оскільки печатка, яка завіряє запис про звільнення не придатна для сприйняття її змісту.
Згідно наданого розрахунку, до страхового стажу позивача зараховано такі періоди трудової діяльності: з 10.08.1977 по 04.11.1978 - період роботи в Ємільчинському міжколгоспному комбікормовому цеху 1 рік 2 місяці 25 днів; з 24.02.1981 по 01.06.1990 - період роботи в Ємільчинській транспортній конторі виробничого автотранспортного об`єднання Житомирської облспоживспілки 9 років 3 місяці 8 днів; з 01.01.2024 по 29.02.2024 - Добровільне страхування 0 років 2 місяці 0 днів.
Вважаючи протиправним рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області від 30.12.2024 № 083950021081 про відмову у призначенні пенсії за віком, на умовах, визначених статтею 55 Закону №796-ХІІ, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Частиною 2 статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За приписами ч. 1 ст. 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом
За приписами пункту 6 частини першої статті 92 Конституції України основи соціального захисту, форми і види пенсійного забезпечення визначаються виключно законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» № 1058-IV (далі - Закон № 1058-IV).
Відповідно до статті 8 Закону № 1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані особами з інвалідністю в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Частиною першою статті 9 Закону № 1058-IV встановлено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по інвалідності; 3) пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Частиною 1ст. 24 Закону № 1058-ІVвстановлено, що страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно із частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Статтею 26 Закону України № 1058-ІV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31.12.2017. Починаючи з 01.01.2018 право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 року.
Згідно статті 56 Закону України від 05.11.1991 № 1788-XII "Про пенсійне забезпечення"(далі - Закон № 1788-ХІІ) передбачено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІосновним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Також згідно зі статтею 48 Кодексу законів про працю України трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника.
Орган, що призначає пенсію, має право вимагати від підприємств, установ та організацій, фізичних осіб дооформлення у тримісячний строк з дня подання заяви прийнятих і подання додаткових документів, передбачених законодавством, а також перевіряти обґрунтованість їх видачі.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637затверджено "Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній" (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок № 58 від 29 липня 1993 року, затвердженої Міністерством праці України, Міністерством юстиції України і Міністерством соціального захисту населення України (далі по тексту -Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Згідно записів №№3,4 в трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 10.11.1978, позивач у період з 10.11.1978 по 14.11.1980 проходив службу в лавах Радянської Армії, підстава – військовий квиток НОМЕР_2 .
Факт призову позивача на строкову військову службу 10.11.1978 також підтверджується довідкою від 02.08.2024 №4747, виданою 1 відділом ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до вимог статті 1 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав-учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав-учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом Російської Федерації «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Отже, наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Відповідно до Постанови КМУ від 29 листопада 2022 № 1328 "Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення» (надалі постанова № 1328), Україна вийшла з вищезазначеної Угоди. Вказана постанова набрала чинності 02 грудня 2022 року. Отже, до набрання чинності постановою № 1328, Україна як держава-учасниця Угоди виконує зобов`язання, взяті згідно із Угодою.
Варто зауважити, що відповідно до частини першої статті 70 Віденської конвенції про право міжнародних договорів, якщо договором не передбачається інше або якщо учасники не погодились про інше, припинення договору відповідно до його положень або відповідно до Конвенції звільняє учасників договору від усякого зобов`язання виконувати договір у майбутньому та не впливає на права, зобов`язання або юридичне становище учасників, які виникли в результаті виконання договору до його припинення.
При цьому, відповідно до частини другої статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Відтак, Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року підлягає застосуванню при зарахуванні спірного стажу роботи позивача в російській федерації, оскільки вказана Угода була чинною на момент набуття стажу.
Крім того, в рішенні Конституційного Суду України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 чітко зазначено, що конституційне право на соціальний захист не може бути поставлене в залежність від факту укладення Україною з відповідною державою міжнародного договору з питань пенсійного забезпечення.
Судова колегія звертає увагу на те, що відповідно до частини третьої статті 23 Загальної декларації прав людини, пункту 4 статті 1 Європейської соціальної хартії та статті 46 Конституції України, працівники у старості мають право на пенсію, що є основним джерелом існування, яка має забезпечувати достатній життєвий рівень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, пунктом 1 якого передбачено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
За відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи (пункт 3 Порядку № 637).
Отже, аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, відомості якої підлягають врахуванню при визначенні стажу роботи особи.
Дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості про видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи, приймаються лише у випадку відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи.
Відповідно до пункту 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 року № 58, усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Також слід зазначити, що відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України "Про трудові книжки працівників" від 27 квітня 1993 року № 301 відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, представництва іноземного суб`єкта господарювання.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що дані трудової книжки позивача в частині спірних періодів, містять неправдиві або недостовірні відомості, а тому зазначені відповідачем недоліки не можуть бути самостійною підставою для відмови у зарахуванні означених періодів роботи позивача до стажу роботи, що враховується для призначення пенсії.
Колегія суддів, оцінюючи допустимість трудової книжки позивача, як доказу в підтвердження його страхового стажу, враховує, що відповідач не навів жодного аргументу, який би вказував на невідповідність трудової книжки позивача чи записів у ній вимогам чинного законодавства, та звертає увагу, що підставою для призначення пенсії є відповідний стаж, а не дотримання всіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
Відповідач не врахував, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи, а не правильність записів у трудовій книжці.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 06 березня 2018 у справі № 754/14898/15-а.
Формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Окрім того, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Посилання на неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 29.03.2019 у справі № 548/2056/16-а та від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а.
Таким чином законодавець не тільки наділив відповідача правом на перевірку відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, а й зобов`язав витребувати в установленому законодавством порядку відомості, необхідні для здійснення, покладених на Головне управління Фонду завдань та сприяти особам, що звернулись за призначенням пенсії, в одержанні відсутніх у них документів для призначення пенсії.
Отже, у випадку, якщо поданих позивачем документів про призначення пенсії було недостатньо, то орган пенсійного фонду мав всі правові підстави для того, щоб самостійно витребувати документи, необхідні для перевірки трудового стажу позивача, провести перевірку, зустрічну перевірку для з`ясування спірних обставин, запропонувати позивачу надати інформацію щодо двох свідків, які б знали заявника по спільній з ним роботі на одному підприємстві, в установі, організації або в одній системі і мали документи про свою роботу за час, стосовно якого вони підтверджують роботу заявника.
Такі висновки узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 21.02.2018 у справі № 687/975/17, відповідно до якої на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Верховним Судом у постанові від 24.05.2018 у справі № 490/12392/16-а викладено правову позицію, відповідно до якої, працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та, у свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини підприємства не може бути підставою для позбавлення особи конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань нарахування/призначення пенсії.
Відтак, суб`єктом владних повноважень, у разі наявності обґрунтованих сумнівів щодо записів у трудовій книжці позивача на момент їх внесення, не вжито заходи з метою перевірки відповідних відомостей.
Згідно з частиною 1 статті 55 Закону №796-ХІІ, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пільги щодо обчислення стажу роботи (служби) визначені у статті 56 Закону №796-XII, згідно з частиною другою якої право на пенсію в повному розмірі мають громадяни, віднесені до категорій 1, 2, 3, 4, за умови стажу роботи не менш як: чоловіки - 20 років, жінки - 15 років, із збільшенням пенсії на один процент заробітку за кожний рік роботи понад встановлений цим пунктом стаж, але не вище 75 процентів заробітку.
Частиною 2 статті 55 Закону №796-ХІІ передбачено, зокрема, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років
При цьому, початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Водночас додаткове зниження пенсійного віку - 1 рік за кожні 3 роки проживання (роботи) в зоні посиленого радіологічного контролю, можливе, але не більше ніж на 5 років.
Отже, з аналізу наведеного слідує, що основною умовою для призначення пенсії за віком згідно статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є наявність підтвердженого факту проживання або роботи особи у зоні посиленого радіологічного контролю не менше 4 років та послідуюче проживання в цій зоні.
Відповідно до частини третьої статті 55 Закону №796-XII призначення та виплата пенсій названим категоріям провадиться відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" і цього Закону.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовами для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до абзацу 4 пункту 2 частини першої статті 55 Закону №796-XII є:
1) наявність відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу;
2) факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого (добровільного) відселення протягом чотирьох років до 01.01.1993;
3) досягнення необхідного віку для призначення пенсії, зменшеного на відповідну кількість років відповідно до статті 55 Закону №796-XII.
Право позивача на призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку на умовах, визначених статтею 55 Закону №796-ХІІ, було встановлено Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області в рішенні від 27.11.2024 № 083950021081 щодо позивача, яке є чинним та не скасовано.
Згідно з ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтувалося на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, місцевий суд дійшов правильного висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого суду.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статями 291, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області- залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.03.2025 року в адміністративній справі №280/409/25- залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун