КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 липня 2026 року справа №320/4696/26
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Вісьтак М. Я., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні) в приміщенні суду м. Києва адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса Україна, 04053, місто Київ, вул.Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ЄДРПОУ 42098368) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

встановив:

Зміст позовних вимог та процесуальні дії у справі.
Представник ОСОБА_1 звернулась у Київський окружний адміністративний суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, у якому просить суд:
- Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058 IV, з урахуванням довідки про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E 3921, яка видана Відкритим Акціонерним Товариством "Норильським гірничо металургійним комбінатом ім. А. П. Завенягіна;
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням довідки про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E-3921, яка видана Відкритим Акціонерним Товариством "Норильським гірничо-металургійним комбінатом ім. А. П. Завенягіна, починаючи з 29.09.2025 (дати призначення пенсії);
- Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058 IV, з урахуванням до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 по 25.07.1997 рік;
- Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 по 25.07.1997 рік, починаючи з 29.09.2025 (дати призначення пенсії);
- Визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, щодо зарахування до трудового стажу в пільговому обчисленні період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5);
- Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні до трудового стажу період роботи у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5), починаючи з 29.09.2025 (дати призначення пенсії).
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями для розгляду зазначеної справи визначено головуючого суддю – Вісьтак М. Я. 
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 02.02.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 01.07.2026 постановлено здійснювати розгляд (формування та зберігання) судової справи в електронній формі.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 29.09.2025, на підставі заяви від 16.09.2025, отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». На підтвердження заробітної плати при призначенні пенсії позивач подав довідку від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E-3921, видану Відкритим акціонерним товариством «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А. П. Завенягіна». Проте, як зазначає позивач, відповідач не врахував зазначену довідку при обчисленні пенсії, посилаючись на ненадання первинних документів. З метою з`ясування підстав неврахування зазначеної довідки, незарахування до страхового стажу періоду роботи в російській федерації та незарахування періодів роботи в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до них, у пільговому обчисленні один рік роботи за один рік шість місяців, представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом. ОСОБА_1 зазначає, що листом від 20.10.2025 №2600-0202-8/184764 відповідач повідомив, що довідку про заробітну плату не враховано, оскільки вона підлягає обов`язковій перевірці на відповідність первинним документам. Крім того, відповідач зазначив, що після припинення участі російської федерації в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення та припинення дії цієї Угоди для України до страхового стажу зараховуються лише періоди роботи на території відповідних держав до 31.12.1991, а також відсутній обмін інформацією між пенсійними органами України та російської федерації. Щодо пільгового обчислення стажу роботи в районах Крайньої Півночі відповідач у цьому ж листі зазначив, що таке обчислення можливе лише за наявності письмового трудового договору або довідки, які підтверджують користування відповідними пільгами, передбаченими законодавством. Крім того, Позивач посилається на лист відповідача від 11.11.2025 №2600-0202-8/197260, відповідно до якого до страхового стажу не зараховано період його роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997 у зв`язку з набранням чинності постановою Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення». Таким чином, на думку Позивача, станом на день звернення до суду відповідач безпідставно не врахував довідку про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E-3921, не зарахував до страхового стажу період роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997, а також не здійснив пільгове обчислення періодів роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, із застосуванням коефіцієнта один рік роботи за один рік шість місяців. На підтвердження своїх доводів позивач посилається на записи трудової книжки серії НОМЕР_2 , відповідно до яких у спірні періоди працював: з 20.12.1981 по 06.11.1985 у будівельному управлінні «Горстрой» та на заводі, звідки був звільнений у зв`язку з призовом на військову службу; з 11.02.1988 по 12.07.1991 працював столяром на заводі; з 25.07.1991 по 25.07.1997 працював в управлінні охорони та надалі бетонником, а згодом вогнетривником. ОСОБА_1 також зазначає, що спірний стаж роботи був набутий до введення воєнного стану в Україні та до початку збройної агресії російської федерації проти України. Крім трудової книжки, позивач посилається на архівну довідку від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E-3921, видану ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А. П. Завенягіна», яка, на його думку, підтверджує факт роботи на зазначеному підприємстві, а також на трудовий договір, який підтверджує роботу на Норильському гірничо-металургійному комбінаті в районах Крайньої Півночі. На думку позивача, зазначені документи підтверджують, що в періоди з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 він працював у районах Крайньої Півночі. Позивач також зазначає, що відповідач не надав доказів недостовірності відомостей, внесених до його трудової книжки, та не заперечував сам факт роботи Позивача в районах Крайньої Півночі. На думку позивача, посилання відповідача виключно на відсутність трудових договорів не є достатньою підставою для відмови у пільговому обчисленні стажу з огляду на наявні записи трудової книжки та інші подані документи. З огляду на викладене ОСОБА_1 вважає протиправними дії відповідача щодо неврахування довідки про заробітну плату при обчисленні пенсії, незарахування до страхового стажу періоду роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997 та відмови у зарахуванні до страхового стажу на пільгових умовах періодів роботи в районах Крайньої Півночі з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 із розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців. 
17.02.2026 на адресу Київського окружного адміністративного суду надійшов письмовий відзив сторони відповідача, із змісту якого випливає, що представник просить суд відмовити у задоволенні позову. В обґрунтуванні відзиву вказано, що законодавство у сфері пенсійного забезпечення базується на Конституції України та складається, зокрема, із Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення. Також відповідач зазначає, що Порядком подання та оформлення документів для призначення пенсій передбачено можливість екстериторіального призначення та перерахунку пенсій. Після реєстрації заяви та сканування документів структурний підрозділ органу Пенсійного фонду, який призначає пенсію, визначається засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності. Відповідач звертає увагу, що ОСОБА_1 16.09.2025 подав заяву про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». За результатами розгляду заяви та доданих документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області, яке розглядало заяву за принципом екстериторіальності, не було враховано страховий стаж за період роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997. Відповідач зазначає, що питання пенсійного забезпечення громадян України, які працювали на території російської федерації, раніше регулювалося Угодою про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Разом з тим, 02.12.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», якою постановлено вийти із зазначеної Угоди. У зв`язку з цим, на думку відповідача, при обчисленні страхового стажу норми Угоди від 13.03.1992 не підлягають застосуванню. Крім того, відповідач посилається на Закон України від 25.04.2024 №3674-IX, яким розділ XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» доповнено пунктом 5-1. Зазначеною нормою передбачено, що періоди трудової діяльності з 01.01.1992 за межами України в державах, які входили до складу колишнього СРСР, зараховуються до страхового стажу, у тому числі на пільгових умовах, особам, які проживають в Україні, якщо це передбачено міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Оскільки Україна вийшла з Угоди від 13.03.1992 та міжнародний договір із російською федерацією з відповідного питання відсутній, Відповідач вважає, що періоди роботи на території російської федерації можуть бути враховані лише по 31.12.1991. З огляду на викладене відповідач вважає, що дії Головного управління Пенсійного фонду України є правомірними, оскільки у спірних правовідносинах воно діяло відповідно до чинного законодавства та в межах наданих повноважень. Відповідач також зазначає, що відсутні підстави для визнання його дій протиправними та для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві вчинити певні дії. З урахуванням викладеного відповідач просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у справі №320/4696/26 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
Окрім цього, суд вважає необхідним зазначити, що 16.02.2026 відповідач надав необхідні докази витребувані ухвалою суду, а саме: належним чином засвідчені копії матеріалів пенсійної справи позивача.
Процесуальні засади розгляду справи у письмовому провадженні.
Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.
Оскільки розгляд справи відбувався в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, судове засідання в справі не проводилось та особи, які беруть участь у справі не викликались.
На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснювався за правилами спрощеного позовного провадження на підставі наявних у суду матеріалів, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу (ч. 4 ст. 229 Кодексу адміністративного судочинства України).
Встановлені судом обставини.
ОСОБА_1 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та з 29.09.2025, на підставі заяви від 16.09.2025, отримує пенсію за віком, обчислену відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
При первинному призначенні пенсії Позивачем було подано довідку про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921, видану Відкритим акціонерним товариством «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна». Зазначена довідка не була врахована відповідачем при обчисленні пенсії позивача, оскільки, як зазначив відповідач, заявником не надано первинних документів.
Представник позивача звернувся до відповідача з адвокатським запитом щодо неврахування довідки про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921, незарахування до стажу періоду роботи в російській федерації та незарахування до трудового, страхового стажу періодів роботи Позивача в районах Крайньої Півночі і місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, у кратності один рік роботи за один рік шість місяців.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 20.10.2025 №2600-0202-8/184764, наданим у відповідь на адвокатський запит, повідомлено, що заява ОСОБА_1 від 16.09.2025 про призначення пенсії за віком була розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності. У листі зазначено, що для обчислення пенсії, за бажанням особи та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, може враховуватися заробітна плата за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу до 30.06.2000 незалежно від перерв. Також зазначено, що довідка про заробітну плату за період страхового стажу до 30.06.2000 підлягає обов`язковій перевірці територіальним органом Пенсійного фонду України на відповідність первинним документам.
У цьому ж листі відповідач повідомив, що з 01.01.2023 рф припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, а у зв`язку з припиненням з 19.06.2023 дії цієї Угоди для України обчислення страхового стажу, набутого в республіках колишнього СРСР, а в подальшому незалежних державах, здійснюється відповідно до законодавства України. У листі зазначено, що до страхового стажу зараховуються періоди роботи на території цих держав по 31.12.1991, а також що відсутній обмін інформацією між органами пенсійного забезпечення України та органами пенсійного забезпечення рф.
Щодо пільгового обчислення страхового стажу за роботу в районах Крайньої Півночі листом від 20.10.2025 №2600-0202-8/184764 повідомлено, що таке обчислення проводиться на підставі письмового трудового договору або довідки, в яких зазначено період роботи в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до таких районів, а також користування пільгами, передбаченими відповідними нормативно-правовими актами.
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 11.11.2025 №2600-0202-8/197260 повідомлено, що заяву ОСОБА_1 від 16.09.2025 про призначення пенсії за віком розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області за принципом екстериторіальності. У листі зазначено, що при призначенні пенсії не враховано страховий стаж за період роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997. Також зазначено, що 02.12.2022 набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України від 29.11.2022 №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», а Законом України від 25.04.2024 №3674-ІХ внесено зміни до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», відповідно до яких періоди роботи на території рф враховуються лише по 31.12.1991.
З рішення про призначення пенсії версії 1.6.7.8.1, дата-час розрахунку 23.09.2025 15:05, встановлено, що ОСОБА_1 призначено пенсію за віком з 29.09.2025. У документі зазначено, що органом ПФУ є Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, заява подана 16.09.2025, страховий стаж становить 33 роки 11 місяців 10 днів, з яких страховий стаж до 01.01.2004 становить 12 років 5 місяців 26 днів, страховий стаж після 01.01.2004 становить 21 рік 5 місяців 14 днів. Розмір пенсії за віком визначено у сумі 3504,67 грн.
З розрахунку заробітку для обчислення пенсії встановлено показники, використані при визначенні розміру пенсії, зокрема загальний страховий стаж в одинарному розмірі, страховий стаж після 01.07.2000, дату виходу на пенсію, середній заробіток за три попередні роки, суму та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати, страховий стаж для визначення коефіцієнта заробітної плати та середньомісячний заробіток для обчислення пенсії.
У формі РС-право №262440030784 наведено перелік періодів трудової діяльності, військової служби та іншої діяльності ОСОБА_1 , врахованих при визначенні права на пенсію, із зазначенням дат початку і закінчення кожного періоду та тривалості стажу за кожним періодом. Загальний страховий стаж за цією формою становить 33 роки 11 місяців 10 днів.
Відповідно до рішення про перерахунок пенсії №262440030784, ОСОБА_1 проведено перерахунок пенсії за віком. У документі зазначено, що підставою перерахунку є уточнення показників середньої заробітної плати по народному господарству, місяць, масовий. Страховий стаж становить 33 роки 11 місяців 10 днів, а розмір пенсії після перерахунку з 29.09.2025 становить 3504,82 грн.
Форма РС-право №262440030784 після перерахунку містить відомості про періоди трудової діяльності та військової служби ОСОБА_1 , враховані при визначенні права на пенсію. У формі зазначено дати початку та закінчення кожного періоду, тривалість страхового стажу в одинарному розмірі, кратність обчислення стажу, страховий стаж з урахуванням кратності, загальний страховий стаж 33 роки 11 місяців 10 днів та загальну кількість місяців для розрахунку 407 місяців.
15.09.2025 ОСОБА_1 звернувся до органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії.
Із трудової книжки серії НОМЕР_2 встановлено, що вона містить записи про трудову діяльність ОСОБА_1 , зокрема про прийняття на роботу, переведення, присвоєння кваліфікаційних розрядів, проходження строкової військової служби, звільнення та подальше працевлаштування. Записами трудової книжки відображено роботу у будівельному управлінні «Горстрой», на підприємствах Норильського гірничо-металургійного комбінату, службу в лавах Радянської армії, роботу в управлінні охорони, на посаді бетонника, вогнетривника, а також подальшу трудову діяльність на підприємствах України до жовтня 2012 року.
З трудового договору, укладеного між Норильським ордена Леніна, ордена Жовтневої Революції та ордена Трудового Червоного Прапора гірничо-металургійним комбінатом ім. А.П. Завенягіна та ОСОБА_1 , встановлено, що позивача прийнято на роботу на посаду столяра 2 розряду. 
Архівною довідкою Відкритого акціонерного товариства «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921 наведено відомості про розмір фактично нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за періоди роботи з 05.08.1982 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 12.07.1991 із помісячною розбивкою. 
Архівною довідкою Відкритого акціонерного товариства «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921 наведено відомості щодо правового статусу Норильського промислового району як району Крайньої Півночі, нормативних актів СРСР та рф щодо пільгового обчислення трудового стажу, а також відомості про реорганізацію підприємства. У довідці зазначено, що з 01.01.1992 по 31.12.2001, відповідно до законодавства рф, до трудового стажу для призначення пенсії в російській федерації зараховується робота в районах Крайньої Півночі.
З архівної довідки Відкритого акціонерного товариства «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 26.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921 встановлено, що в документах фонду №8 Управління будівництва ВАТ «Норильський комбінат» містяться відомості щодо трудової діяльності ОСОБА_1 , а саме: 05.08.1982 позивача прийнято переведенням учнем столяра; з 23.12.1982 присвоєно перший розряд столяра; з 25.11.1983 присвоєно другий розряд столяра; 06.11.1985 звільнено у зв`язку із призовом до лав Радянської армії; 11.02.1988 прийнято столяром другого розряду; 12.07.1991 звільнено за власним бажанням. 
Відповідно до довідки Виробничого об`єднання «Норильськремонт» від 25.12.2013 №666 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , працював на Норильському гірничо-металургійному комбінаті ім. А.П. Завенягіна в районі Крайньої Півночі. 
Суд встановив, що в період з 29.10.1996 по 25.07.1997 позивач працював вогнетривником 3 розряду дільниці №27 тресту «Норильськремонт», зайнятим на гарячих роботах з ремонту вогнетривкої кладки плавильного цеху №1, 2 Надєждинського металургійного заводу. Також зазначено, що 25.07.1997 позивача звільнено у зв`язку зі скороченням штатів. 
Відповідно до довідки Виробничого об`єднання «Норильськремонт» від 30.12.2013 №374 ОСОБА_1 працював на Норильському гірничо-металургійному комбінаті ім. А.П. Завенягіна в районі Крайньої Півночі у період з 29.10.1996 по 25.07.1997. У довідці наведено відомості про переведення 29.10.1996 на посаду вогнетривника третього розряду дільниці №27 тресту «Норильськремонт» та звільнення 25.07.1997 у зв`язку зі скороченням штатів. 
Листом Управління будівництва ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 16.01.2014 №НК-77-01/60-8 повідомлено, що у відповідь на запит щодо ОСОБА_1 підготовлено довідку про стаж, довідки про реорганізацію підприємств та довідку про заробітну плату. У листі зазначено, що архівом проведено пошук особових рахунків за період роботи позивача у 1995-1996 роках у СУ «Спецстрой», однак особові рахунки та табуляграми на архівне зберігання не надходили, у зв`язку з чим підготувати довідку про заробітну плату за зазначений період у повному обсязі не виявилося можливим.
З довідки Управління будівництва ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 16.01.2014 №НК-77-01/60-8 встановлено, що ОСОБА_1 працював повний робочий день: з 20.12.1981 по 04.08.1982 штукатуром у будівельному управлінні «Горстрой»; з 03.12.1991 по 25.09.1996 бетонником у будівельно-монтажному управлінні тресту «Спецфундаментстрой» ПСМО «Норильськстрой»; з 26.09.1996 по 28.10.1996 бетонником у будівельному управлінні «Спецстрой» ПСМО «Норильськстрой». У довідці зазначено, що вона складена на підставі наказів по особовому складу, форми Т-2 архівної особової справи та особових рахунків бухгалтерії. 
Довідкою про реорганізацію, виданою Управлінням будівництва ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 16.01.2014 №НК-171-01/67-3, наведено відомості щодо реорганізації структурних підрозділів та зміни найменувань підприємства, починаючи з 1984 року. У довідці зазначено, що Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна знаходиться на території Норильського промислового району, який віднесений до районів Крайньої Півночі відповідно до постанови Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 №1029. 
Отже, судом встановлено, що станом на день звернення до суду позивачу не враховано довідку про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921, видану ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна», не зараховано до трудового, страхового стажу період роботи в російській федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997 та не зараховано до трудового, страхового стажу в пільговому обчисленні періоди роботи Позивача в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі, у кратності один рік роботи за один рік шість місяців.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 1 Конституції України, Україна є суверенна і незалежна, демократична, соціальна, правова держава.
Стаття 3 Конституції України, відповідно, гарантує, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.
Офіційне тлумачення положення статті 1 Конституції України міститься у рішенні Конституційного Суду України № 3-рп/2012 від 25 січня 2012 року, згідно якого Основними завданнями соціальної держави є створення умов для реалізації соціальних, культурних та економічних прав людини, сприяння самостійності і відповідальності кожної особи за свої дії, надання соціальної допомоги тим громадянам, які з незалежних від них обставин не можуть забезпечити достатній рівень життя для себе і своєї сім`ї.
Відповідно до частин першої та другої статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.
Положеннями статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцію та законами України.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам визначені Законом України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV).
Відповідно до статті 4 Закону №1058-IV, законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, цього Закону, законів України "Про недержавне пенсійне забезпечення", «;Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", «;Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб", міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (далі - закони про пенсійне забезпечення), а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні.
Згідно ст. 5 Закону №1058-IV, цей Закон регулює відносини, що виникають між суб`єктами системи загальнообов`язкового державного пенсійного та соціального страхування. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на ці відносини лише у випадках, передбачених цим Законом та Законом України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування".
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону №1058-IV, право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають: громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку […].
Відповідно до ч.ч. 1-2, 4 ст. 24 Закону №1058-IV, страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до п. 1 Порядку підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 р. № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування (далі - персоніфікований облік), є трудова книжка.
Щодо перерахунку та виплати пенсії позивачу з урахуванням довідки про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E-3921.
Згідно з частиною 1 статті 40 Закону № 1058-IV, для обчислення пенсії враховується заробітна плата (дохід) за весь період страхового стажу починаючи з 1 липня 2000 року. За бажанням пенсіонера та за умови підтвердження довідки про заробітну плату первинними документами, для обчислення пенсії також враховується заробітна плата (дохід) за будь-які 60 календарних місяців страхового стажу підряд по 30 червня 2000 року незалежно від перерв.
Аналогічний механізм закріплено у Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій, затвердженому Постановою правління ПФУ від 25.11.2005 № 22-1 (далі Порядок № 22-1). Відповідно до підпункту 3 пункту 2.1 та пункту 2.10 Порядку № 22-1, довідка про заробітну плату за період до 01.07.2000 року видається підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, на підставі первинних документів: особових рахунків, платіжних відомостей або інших документів про нараховану заробітну плату.
Судом встановлено, що позивачем для перерахунку пенсії було надано довідку про заробітну плату від 25.12.2013 № 3Ф-50-02/E-3921, видану Відкритим акціонерним товариством «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А. П. Завенягіна».
Так, суд зазначає, що вказана довідка містить чіткі посилання на первинні документи, на підставі яких її було видано, а саме: фонд № 8, опис особових рахунків № 8, справи №№ 1320, 1350, 1353, 1399, 1503, 1510 та особовий рахунок № 1395 за періоди 1982–1985 та 1988– 1991 років.
Суд вважає, що довідка про заробітну плату відповідає вимогам Порядку № 22-1 у повному обсязі, містить підписи уповноважених осіб та скріплений печаткою підприємства.
Згідно з частиною третьою статті 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та пунктом 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій №22-1 орган Пенсійного фонду України має право перевіряти обґрунтованість видачі документів, поданих для призначення (перерахунку) пенсії, а також достовірність відомостей, що в них містяться.
Отже, саме на орган Пенсійного фонду покладено повноваження щодо перевірки документів, поданих особою для призначення або перерахунку пенсії. Водночас законодавство не покладає на пенсіонера обов`язку забезпечити проведення такої перевірки чи відповідати за неможливість її здійснення органом Пенсійного фонду з причин, які від нього не залежать.
Тому сама по собі відсутність результатів перевірки або неможливість її проведення не є тотожною встановленню недостовірності поданої довідки та не свідчить про недоведеність відомостей, які в ній містяться.
Ризик неможливості здійснення такої перевірки з незалежних від людини причин не може покладатися на позивача. 
Така позиція чітко узгоджується з усталеною практикою Верховного Суду, зокрема у постановах від 13.02.2018 у справі № 358/1179/17, від 21.02.2020 у справі № 291/99/17, від 27.02.2020 у справі № 2a-6873/11 та від 12.04.2021 у справі № 219/4550/17.
Окрім цього, як встановлено, факт роботи ОСОБА_1 у Відкритому акціонерному товаристві «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» та його структурних підрозділах у періоди, за які видано довідку про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921, підтверджується також записами трудової книжки.
Так, відповідно до трудової книжки серії НОМЕР_2 :
- 05.08.1982 ОСОБА_1 прийнято переведенням учнем столяра заводу; 
- 23.12.1982 присвоєно 1 розряд столяра; 
- 25.11.1983 присвоєно 2 розряд столяра; 
- 06.11.1985 звільнено у зв`язку з призовом на строкову військову службу; 
- 11.02.1988 прийнято столяром 2 розряду; 
- 12.07.1991 звільнено за власним бажанням. 
Наведені записи відповідають відомостям архівної довідки ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921, згідно з якою Позивачу нараховувалася заробітна плата за періоди роботи з 05.08.1982 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 12.07.1991.
Судом встановлено, що трудова книжка серії НОМЕР_2 містить належним чином оформлені записи про трудову діяльність позивача у спірні періоди, зокрема щодо прийняття на роботу, переведення, присвоєння кваліфікаційних розрядів та звільнення. Записи є чіткими, послідовними, містять відомості про дати, посади, підстави внесення записів та реквізити відповідних наказів.
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Лише за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Оскільки трудова книжка ОСОБА_1 містить належним чином оформлені записи про його роботу у спірні періоди, а зазначені записи узгоджуються з архівною довідкою від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921 та іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи, суд дійшов висновку, що факт роботи позивача у ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» у періоди, за які видано довідку про заробітну плату, є підтвердженим належними та допустимими доказами.
Таким чином, суд зазначає, що безпідставне неврахування довідки про заробітну плату вплинуло на розмір призначеної позивачу пенсії. За умови встановлення права особи на відповідний розмір пенсійного забезпечення таке втручання стосується її права мирно володіти своїм майном у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У практиці Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Федоренко проти України», «Стреч проти Сполучного Королівства», «Фон Мальтцан та інші проти Німеччини») сформовано сталу позицію, за якою поняття «майно» в контексті статті 1 Першого Протоколу до Конвенції охоплює не лише наявне майно, а й «законні очікування» (виправдані сподівання) на отримання певних виплат (зокрема пенсійних), якщо вони мають підґрунтя у чинній нормі закону. Позивач, маючи належно оформлену довідку та законні підстави для врахування заробітку, мав законне сподівання на справедливе обчислення пенсії.
Крім того, у справі «Щокін проти України» ЄСПЛ зазначив, що спосіб, у який тлумачиться та застосовується національне законодавство, повинен призводити до наслідків, сумісних із принципами Конвенції. Рішення органу влади про відмову у врахуванні довідки має бути всебічно вмотивованим («Серявін та інші проти України»), а не ґрунтуватися на формальних припущеннях щодо неможливості проведення перевірки.
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що відмова відповідача врахувати довідку про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921 при обчисленні пенсії Позивача не ґрунтується на вимогах законодавства та обставинах, встановлених у цій справі, а тому дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо її неврахування є протиправними.
Для повного та ефективного відновлення порушеного права позивача, яке б виключало необхідність повторного звернення до суду, відповідно до принципів, викладених у рішеннях ЄСПЛ «Пономарьов проти України» та «Рябих проти росії», належним способом захисту є зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату позивачу пенсії за віком з урахуванням довідки про заробітну плату від 25.12.2013 № 3Ф-50-02/E-3921, починаючи з дати призначення пенсії з 15.12.2021 року.
Щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи в рф з 01.01.1992 по 25.07.1997 року.
Розглянувши позовні вимоги в частині правомірності відмови відповідача зарахувати до страхового стажу позивача період роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997 року, суд вказує наступне.
Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначаються законодавством про пенсійне забезпечення, яке базується на Конституції України, складається з Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, закону про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, закону про недержавне пенсійне забезпечення, законів, якими встановлюються умови пенсійного забезпечення, відмінні від загальнообов`язкового державного пенсійного страхування та недержавного пенсійного забезпечення, міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, а також інших законів та нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до законів про пенсійне забезпечення, що регулюють відносини у сфері пенсійного забезпечення в Україні (частина перша статті 4 Закону № 1058-IV).
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
У справі, що розглядається, спірним є питання зарахування до страхового стажу ОСОБА_1 періоду його роботи на території російської федерації з 01.01.1992 по 25.07.1997, який не був врахований відповідачем при призначенні пенсії.
Так, згідно з частиною першою статті 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Частиною другою статті 24 Закону № 1058-IV передбачено, що страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Відповідно до частини четвертої статті 24 Закону № 1058-IV періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до пункту 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-ІV до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду до прийняття Закону № 1058-IV регулював Закон №1788-ХІІ.
Приписами статті 56 Закону № 1788-XII визначено, що до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Відповідно до статті 62 Закону № 1788-ХІІ основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання статті 62 Закону № 1788-ХІІ Кабінет Міністрів України постановою від 12.08.1993 № 637 затвердив «Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній» (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка, за відсутності її або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
В силу вимог абзацу першого пункту 3 Порядку № 637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Проте, якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників.
Тобто, законодавством України встановлено пріоритетність записів у трудовій книжці перед відомостями у первинних документах.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 16.04.2020 у справі № 159/4315/16-а та від 26.04.2021 у справі № 348/2180/16-а.
Відповідно до записів трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 , у спірний період останній здійснював трудову діяльність, зокрема:
- 03.12.1991 прийнятий бетонником 2 розряду;
- 27.08.1992 позивачу присвоєно 3 розряд бетонника;
- 26.09.1996 переведений без зміни професії та кваліфікації;
- 29.10.1996 переведений вогнетривником;
- 25.07.1997 звільнений.
Вказані записи трудової книжки містять відомості про період роботи ОСОБА_1 з 03.12.1991 по 25.07.1997 та узгоджуються з іншими письмовими доказами, наявними у матеріалах справи.
Як вже зазначалось, трудова книжка серії НОМЕР_2 оформлена відповідно до вимог, які ставляться до такого документа законодавством, містить необхідні реквізити, а записи про трудову діяльність позивача у спірні періоди є послідовними, містять дати, реквізити відповідних наказів, підписи уповноважених осіб та відбитки печаток підприємств. Ознак внесення виправлень чи інших дефектів у спірних записах судом не встановлено.
Відповідач обґрунтовує незарахування зазначеного періоду стажу припиненням дії для України міжнародної угоди, а саме: Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць СНД у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 (дія припинилася для України 19.06.2023); Угоди між Урядом України і Урядом рф про трудову діяльність і соціальний захист громадян від 14.01.1993 (дія припинилася 04.07.2023).
Суд відхиляє ці доводи відповідача, з огляду на таке.
Відповідно до основних положень Угоди, держав-учасниць цієї Угоди, керуючись статтями 2, 4 Угоди про створення Співдружності Незалежних Держав, виходячи з необхідності захисту прав громадян в області пенсійного забезпечення, усвідомлюючи, що кожна держава-учасниця Співдружності повинна нести безпосередню відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, визнаючи, що держави-учасниці Співдружності мають зобов`язання щодо непрацездатних осіб, які придбали право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди, визнаючи необхідність неухильного дотримання зобов`язань за міжнародними угодами, укладеними СРСР по питань пенсійного забезпечення.
Згідно з вимог статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць даної угоди та членів їх сімей проводиться по законодавству держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Згідно абзацу 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і Урядом російської федерації від 14.01.1993 «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визначається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність.
Слід зауважити, що наведені положення вказаних Угод передбачають, що стаж, набутий на території будь-якої з держав-учасниць Угоди, враховується при встановленні права на пенсію і її обчисленні. При цьому, обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалася трудова діяльність, а пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць проводиться по законодавству держави, на території якого вони проживають.
Частиною другою статті 13 Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення передбачає, що пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
Суд звертає увагу, що така Угода була чинна як для України, так і для рф в спірні періоди роботи позивача.
Працюючи за межами України, позивач мав легітимні очікування щодо його пенсійного забезпечення. Надані позивачем первинні документи не можуть піддаватися сумніву та позбавляти особу права на отримання пенсії тільки з тих міркувань, що у зв`язку з військовою агресією російської федерації припинено співробітництво з країною-агресором.
З огляду на встановлені у справі обставини, суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену в ухвалі Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у справі №380/6917/24, відповідно до якої сам по собі факт припинення участі російської федерації в міжнародних угодах у сфері пенсійного забезпечення не може бути безумовною підставою для незарахування до страхового стажу періодів роботи, які мали місце до припинення дії таких угод, за наявності належних підтверджуючих документів про трудову діяльність.
При цьому суд зазначає, що спірний період роботи ОСОБА_1 на території рф мав місце з 01.01.1992 по 25.07.1997, тобто у період чинності для України та рф Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992. Факт роботи ОСОБА_1 у зазначений період підтверджується записами трудової книжки серії НОМЕР_2 , а також архівними довідками та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи.
Таким чином, у спірному випадку період роботи позивача на території рф з 01.01.1992 по 25.07.1997 був набутий під час чинності Угоди про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992.
Суд зазначає, що припинення дії зазначеної Угоди для України після виникнення спірних правовідносин саме по собі не може бути підставою для незарахування до страхового стажу періоду роботи, набутого позивачем під час дії відповідного міжнародного договору.
Відтак, наведені відповідачем підстави для незарахування до страхового стажу позивача періоду роботи на території рф з 01.01.1992 по 25.07.1997 не можуть бути визнані достатніми, оскільки зазначений період роботи був набутий під час чинності міжнародної угоди, що регулювала взаємне визнання трудового стажу, а факт здійснення позивачем трудової діяльності у цей період підтверджений належними та допустимими доказами.
Окрім цього, суд вважає, що право громадянина України на справедливе пенсійне забезпечення не може ставитися у пряму залежність від політичних чи воєнних чинників, відсутності зв`язку чи неможливості взаємної верифікації даних. Позивач, сумлінно працюючи у 1990-х роках, мав легітимні очікування (у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), що здобутий ним стаж буде врахований державою Україна при досягненні пенсійного віку.
Покладання на пенсіонера негативних наслідків у вигляді відмови в зарахуванні стажу через неможливість ПФУ провести перевірку є грубим порушенням принципу пропорційності та верховенства права. Записи у трудовій книжці є достатнім і законним підтвердженням факту працевлаштування та сплати відповідних податків і зборів за законодавством, що діяло на той час.
Таким чином, з метою повного та ефективного захисту порушеного права ОСОБА_1 суд вважає належним способом захисту визнання протиправними дій відповідача щодо незарахування до страхового стажу періоду роботи позивача на території рф з 01.01.1992 по 25.07.1997 та зобов`язання здійснити перерахунок та виплату пенсії позивачу з урахуванням до страхового стажу періоду роботи на території рф з 01.01.1992 по 25.07.1997, починаючи з 29.09.2025.
Щодо вимоги про зарахування до трудового стажу на пільгових умовах періодів роботи в районах Крайньої Півночі, суд зазначає таке. 
Відповідно до пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України № 1058-IV, період роботи до 1 січня 1991 року в районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до них, колишнього Союзу РСР зараховується до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло до 1 січня 1991 року.
Законодавством колишнього СРСР, яке регулювало порядок надання пільг за роботу в суворих кліматичних умовах, було встановлено:
- Указ Президії Верховної Ради СРСР від 10 лютого 1960 року «Про впорядкування пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі» (пункт «д» статті 5);
- Указ Президії Верховної Ради СРСР від 26.09.1967 № 1908-VII «Про розширення пільг для осіб, які працюють в районах Крайньої Півночі і в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі»;
- Положення про порядок призначення і виплати державних пенсій, затверджене постановою Ради Міністрів СРСР від 03.08.1972 № 590 (пункт 110).
Системний аналіз зазначених норм свідчить, що робота в районах Крайньої Півночі з 1 березня 1960 року зараховується до стажу у полуторному розмірі (один рік роботи за один рік і шість місяців) за умови, що на працівника поширювалися відповідні пільги. 
Водночас пунктами 1 та 2 Розділу 1 Інструкції Мінпраці СРСР та ВЦРПС від 16.12.1967 № 530/П-28 чітко визначено, що такі пільги надаються всім робітникам і службовцям державних підприємств, розташованих у цих районах, незалежно від наявності письмового строкового трудового договору.
Суд встановив, що відповідач не заперечує сам факт роботи ОСОБА_1 у місті Норильську, яке віднесене до районів Крайньої Півночі (згідно з постановою Ради Міністрів СРСР від 10.11.1967 № 1029). 
Водночас відмова Пенсійного фонду в застосуванні пільгового коефіцієнта 1,5 мотивована тим, що позивачем не надано оригіналів письмових трудових договорів про роботу в цих районах на строк 3 або 5 років.
Суд вважає такі доводи відповідача безпідставними з огляду на таке.
Відповідно до пункту 1 та пункту 3 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637, та абзацу четвертого пункту 2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25 листопада 2005 року № 22-1, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за період роботи до 1 січня 1991 року на Крайній Півночі чи в місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі колишнього Союзу РСР, для підтвердження права працівника на пільги можуть надаватись як письмові трудові договори, так і інші документи (довідки, виписки з наказів, особові рахунки, відомості на виплату заробітної плати), що містять відомості про періоди роботи в цих районах.
Судом досліджено наявні у матеріалах справи докази, якими підтверджується робота ОСОБА_1 у районах Крайньої Півночі та місцевостях, прирівняних до районів Крайньої Півночі.
Так, трудова книжка серії НОМЕР_2 містить належним чином оформлені та послідовні записи про прийняття ОСОБА_1  20.12.1981 штукатуром 2 розряду до будівельного управління «Горстрой», переведення 05.08.1982 учнем столяра заводу Норильського гірничо-металургійного комбінату ім. А.П. Завенягіна, присвоєння 23.12.1982 першого та 25.11.1983 другого кваліфікаційних розрядів столяра, звільнення 06.11.1985 у зв`язку з призовом на строкову військову службу, повторне прийняття 11.02.1988 столяром 2 розряду та звільнення 12.07.1991.
Відомості трудової книжки узгоджуються з архівною довідкою ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 26.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921, виданою на підставі наказів по особовому складу, якою підтверджено трудову діяльність Позивача у зазначені періоди.
Крім того, архівною довідкою ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 25.12.2013 №3Ф-50-02/Е-3921 та довідкою про реорганізацію Управління будівництва цього товариства від 16.01.2014 №НК-171-01/67-3 підтверджено, що Норильський промисловий район належить до районів Крайньої Півночі, а також наведено відомості щодо нормативного регулювання пільгового обчислення стажу роботи у таких районах.
Довідкою Управління будівництва ВАТ «Норильський гірничо-металургійний комбінат ім. А.П. Завенягіна» від 16.01.2014 №НК-77-01/60-8, складеною на підставі наказів по особовому складу, форми Т-2 архівної особової справи та особових рахунків бухгалтерії, підтверджено, що позивач повний робочий день працював, зокрема, з 20.12.1981 по 04.08.1982 штукатуром у будівельному управлінні «Горстрой», а також зазначено про відсутність у спірний період відпусток без збереження заробітної плати, прогулів та інших періодів, які не підлягали б зарахуванню до стажу.
Також судом досліджено трудовий договір, укладений між позивачем та Норильським ордена Леніна, ордена Жовтневої Революції та ордена Трудового Червоного Прапора гірничо-металургійним комбінатом ім. А.П. Завенягіна, який містить умови праці, гарантії та компенсації, встановлені для працівників, які працювали у районах Крайньої Півночі.
Отже, сукупністю досліджених доказів підтверджується, що позивач у періоди з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 здійснював трудову діяльність у районах Крайньої Півночі та місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі. При цьому факт роботи позивача, місце її виконання, характер трудових відносин та належність відповідної місцевості до районів Крайньої Півночі підтверджуються належними, допустимими та взаємоузгодженими письмовими доказами, які відповідачем не спростовані.
Відповідно до сталих висновків Верховного Суду (зокрема, у постановах від 10.01.2019 у справі № 352/1612/15-а, від 18.06.2020 у справі № 537/1415/17 та від 22.02.2021 у справі № 266/258/16-а), для обчислення пільгового стажу на Крайній Півночі законодавство вимагає надання або трудової книжки, або письмового трудового договору, або довідки із зазначенням періоду роботи та користування пільгами.
Так, оскільки трудова книжка ОСОБА_1 містить належним чином оформлені записи про роботу у спірні періоди, а наведені у ній відомості узгоджуються з архівними довідками та іншими письмовими доказами, наявними в матеріалах справи, відсутність окремого письмового трудового договору щодо окремих періодів роботи не може бути самостійною підставою для відмови у пільговому обчисленні стажу.
Судом встановлено, що спірні періоди роботи ОСОБА_1 з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 припадають на час до 01.01.1991, а тому на них поширюється дія пункту 5 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
За таких обставин суд дійшов висновку, що відмова Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві у зарахуванні зазначених періодів роботи до страхового стажу на пільгових умовах із застосуванням коефіцієнта один рік роботи за один рік шість місяців не відповідає вимогам законодавства.
З метою повного та ефективного захисту порушеного права ОСОБА_1 суд вважає за необхідне визнати протиправними дії Відповідача щодо відмови у пільговому обчисленні зазначених періодів роботи та зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 у пільговому обчисленні з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців.
Згідно з частиною першою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Частиною першою статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що доказами в адміністративному судочинстві є будь які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до частини другої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частини перша та друга статті 76 Кодексу адміністративного судочинства України).
Згідно з частинами 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Дослідивши матеріали позову, положення законодавства України та детально оцінивши надані докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на вище зазначене.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, про таке.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Під час звернення до суду позивачем був сплачений судовий збір у розмірі 3 993,60 грн, що підтверджується копією платіжної інструкції від 09.01.2026 № 8075-1639-8971-4460, що міститься у матеріалах справи.
Враховуючи задоволення позову, вказана сума судового збору підлягає стягненню на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.
На підставі наведеного та керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

вирішив:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 (адреса АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (адреса Україна, 04053, місто Київ, вул. Бульварно-Кудрявська, будинок 16; ЄДРПОУ 42098368) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії – задовольнити.
2. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058 IV, з урахуванням довідки про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E 3921, яка видана Відкритим Акціонерним Товариством "Норильським гірничо металургійним комбінатом ім. А. П. Завенягіна.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням довідки про заробітну плату від 25.12.2013 №3Ф-50-02/E-3921, яка видана Відкритим Акціонерним Товариством "Норильським гірничо-металургійним комбінатом ім. А. П. Завенягіна, починаючи з 29.09.2025 (дати призначення пенсії).
4. Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058 IV, з урахуванням до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 по 25.07.1997 рік.
5. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 № 1058-IV, з урахуванням до трудового (страхового) стажу ОСОБА_1 періоду роботи з 01.01.1992 по 25.07.1997 рік, починаючи з 29.09.2025 (дати призначення пенсії).
6. Визнати протиправною відмову Головного Управління Пенсійного Фонду України в м. Києві, щодо зарахування до трудового стажу в пільговому обчисленні період роботи ОСОБА_1 в районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5).
7. Зобов`язати Головне Управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати ОСОБА_1 у пільговому обчисленні до трудового стажу період роботи у районах Крайньої Півночі та в місцевості, прирівняній до районів Крайньої Півночі з 20.12.1981 по 06.11.1985 та з 11.02.1988 по 31.12.1990 з розрахунку один рік роботи за один рік шість місяців (коефіцієнт 1,5), починаючи з 29.09.2025 (дати призначення пенсії).
8. Стягнути на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 993,60 грн (три тисячі дев`ятсот дев`яносто три гривні 60 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві.
9. Надіслати учасникам справи (їх представникам) копію судового рішення в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 251 Кодексу адміністративного судочинства України.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Вісьтак М.Я.