Справа № 749/916/24 
№ провадження 1-кп/738/12/2026 

ВИРОК
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

04 травня 2026 року місто Мена Чернігівської області

Менський районний суд Чернігівської області у складі: 
судді -  ОСОБА_1  
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 11 січня 2024 року за №12024270370000010 про обвинувачення 
ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Нові Млини Щорського (нині Корюківського) району Чернігівської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ; фактично проживаючого по АДРЕСА_2 , з повною загальною освітою, офіційно не працюючого, одруженого, маючого на утриманні двох малолітніх дітей, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, 
за участю:
секретарів судового засідання – ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
учасників судового провадження:
прокурора –  ОСОБА_5 ,
потерпілих – ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,  
обвинуваченого –  ОСОБА_2 ,
захисника – ОСОБА_8 
В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення при наступних обставинах.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №142 від 07 червня 2023 року солдата ОСОБА_2 призначено на посаду пожежного взводу військової частини НОМЕР_1 та наказом командира військової частини НОМЕР_1 за №290 від 27 жовтня 2023 року зараховано у розпорядження командира військової частини.
11 січня 2024 року близько 07 години 00 хвилин солдат ОСОБА_2 , керуючи технічно справним транспортним засобом – автомобілем марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався автомобільною дорогою
Т-2512 зі сторони села Великий Щимель Корюківського району Чернігівської області у напрямку міста Сновськ Корюківського району Чернігівської області.
Встановлено, що ОСОБА_9 у даній дорожній обстановці для забезпечення безпеки дорожнього руху зобов`язаний був діяти відповідно до Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, а саме бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну і не відволікатися від керування транспортним засобом у дорозі (п. 2.3 б); у разі погіршення видимості в напрямку руху, викликаного світлом фар зустрічних транспортних засобів, повинен був зменшити швидкість до такої, яка б не перевищувала безпечної за умовами фактичної видимості дороги в напрямку руху, а в разі засліплення повинен був зупинитися, не змінюючи смуги руху, і увімкнути аварійну світлову сигналізацію; у разі зупинки повинен був відновити рух лише після того, як пройдуть негативні наслідки засліплення (п. 19.3).
В той же час, 11 січня 2024 року, близько 07 години 00 хвилин, ОСОБА_2 , рухаючись автомобільною дорогою Т-2512, зі сторони села Великий Щимель Корюківського району Чернігівської області у вказаному напрямку, поблизу автозаправної станції «ANP», що розташована за адресою: вулиця Щорса, 1А, село Великий Щимель Корюківського району Чернігівської області, всупереч п.п. 2.3 б, 19.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, діючи із злочинною недбалістю проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, при виникненні погіршення видимості та засліпленні, викликаного світлом фар зустрічного транспортного засобу, не зупинився, продовжив рух та здійснив наїзд на ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка рухалася пішою ходою вказаною автомобільною дорогою у попутному напрямку.
У результаті дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_10 отримала тілесні ушкодження, внаслідок яких ІНФОРМАЦІЯ_3 померла у Комунальному некомерційному підприємстві «Корюківська центральна районна лікарня» Корюківської міської ради.
Згідно з Висновком судово-медичної експертизи № 9 від 22 березня 2024 року у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження у вигляді поєднаної травми, що включає: розтрощення задньо-бічної частини м`яких тканин лівої нижньої кінцівки, гематоми навколониркової клітковини обабіч та заочеревинної клітковини тазу, багатоуламковий перелом тазовою кільця зліва, травматичний шок. Вказана поєднана травма утворена під час дорожньо-транспортної пригоди, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті.
Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винуватим у вчиненні якого визнається обвинувачений.
Дії ОСОБА_2 підлягають кваліфікації за частиною 2 статті 286 КК України - як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило смерть потерпілого. 
Позиції сторін кримінального провадження.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті від 28 червня 2024 року.
За змістом обвинувального акту, який підтримала прокурор, остання вважала установленим те, що ОСОБА_2 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 286 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_2 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України, зазначила, що обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому, не встановлено, просила призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі на строк 6 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.
Обвинувачений ОСОБА_2 вину у вчиненні кримінального правопорушення за пред`явленим обвинуваченням визнав, щиро розкаявся, правову кваліфікацію дій не оспорював, надав показання.
Захисник обвинуваченого ОСОБА_2 – ОСОБА_8 під час виступу у судових дебатах при призначенні покарання його підзахисному просив врахувати щире каяття обвинуваченого, добровільне відшкодування шкоди всім потерпілим у повному обсязі, думку потерпілих та призначити покарання у виді позбавлення волі з випробуванням з іспитовим строком.
Потерпілі ОСОБА_6 , ОСОБА_7 зазначили, що обвинуваченим ОСОБА_2 у повному обсязі відшкодована завдана їм матеріальна та моральна шкода, вони не мають до обвинуваченого претензій, цивільні позови просили залишити без розгляду, покарання призначити без реального позбавлення волі.
Потерпілий ОСОБА_11 в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про судовий розгляд кримінального провадження без його участі, зазначив, що обвинуваченим ОСОБА_2 йому у повному обсязі відшкодована матеріальна та моральна шкода, він не має до обвинуваченого претензій, цивільний позов просив залишити без розгляду, просив не позбавляти волі обвинуваченого, покарання призначити з іспитовим строком. 
Докази на підтвердження встановлених судом обставин, вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України.
Показання обвинуваченого.
Обвинувачений  ОСОБА_2 під час судового розгляду показав, що 11 січня 2024 року приблизно о 07-00 годині він керував автомобілем марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , рухався із с. Кучинівка у напрямку міста Сновськ, їхав на роботу, у автомобілі був один. Проїжджаючи блокпост між селом Великим Щимелем та містом Сновськ, призупинився, але не зупинявся повністю, поїхав далі, набираючи швидкість. В той день погода була погана, мело, був сніг з дощем, на дорозі ожеледиця, узбіччя заметено снігом, вся увага була на дорогу. Коли проїхав блокпост, то побачив силует людини з велосипедом у руках, який рухався по краю дороги під кучугурами снігу, чи то була жінка чи чоловік не розгледів. Назустріч рухався транспорт. На відстані приблизно 100 метрів від силуета людини автомобіль, який рухався назустріч, засліпив йому очі, він став гальмувати, брати вліво і в цей час відчув легкий удар. Він зупинився, вийшов з автомобіля, побачив жінку, яка сиділа на дорозі, а велосипед лежав на кучугурі снігу. Він викликав швидку, до приїзду швидкої вирішив допомогти жінці, а саме допоміг їй сісти в автомобіль, велосипед завантажив у багажне відділення автомобіля, хотів сам відвезти її до лікарні, але приїхала швидка. Потерпіла скаржилася на біль в спині, в лікарні сказала, що все добре, а наступного дня він дізнався, що вона померла. Шкодує, що загинула людина, вибачився перед потерпілими, просив суворо не карати.
Показання потерпілих.
Потерпілий ОСОБА_6 під час судового розгляду показав, що 11 січня 2024 року приблизно о 08-00 год йому зателефонувала знайома з лікарні та повідомила, що мама потрапила в лікарню, її привезли каретою швидкої медичної допомоги після ДТП. Коли він її побачив, то вона лежала на каталці та кричала від болю. Потім каретою швидкої медичної допомоги її перевезли до Корюківської районної лікарні, де її прооперували, лікар повідомив, що операція пройшла успішно. Наступного дня близько 05-00 години зателефонували з лікарні та повідомили, що матір померла. З ОСОБА_2 зустрічався у Сновській лікарні, він просив залишити номер телефону, перепитував про стан матері у Корюківській районній лікарні. ОСОБА_2 телефонував декілька разів, можливо просив вибачення, він не пам`ятає, бо був дуже схвильований. Наразі ОСОБА_2 вибачився, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, претензій до нього не має, просив призначити умовне покарання. 
Потерпіла ОСОБА_7  під час судового розгляду показала, що 11 січня 2024 року дізналася про дорожньо-транспортну пригоду, поїхала до матері в лікарню, матір прооперували, на ніч поїхала додому, а зранку дізналася, що матір померла. У лікарні спілкувалася з мамою, про обставини ДТП вона нічого не повідомляла. ОСОБА_2 вибачився, повністю відшкодував матеріальну та моральну шкоду, претензій до нього не має, просила призначити умовне покарання. 
Показання свідків.
Свідок ОСОБА_12 під час судового розгляду показала, що вона є парамедиком, 11 січня 2024 року близько 08-00 години ранку виїжджала на місце ДТП каретою швидкої медичної допомоги. На момент приїзду карети швидкої медичної допомоги потерпіла знаходилася у автомобілі ОСОБА_2 на задньому сидінні, була у свідомості, відмовлялася від будь-якої медичної допомоги, говорила, що у неї все добре, велосипед знаходився у багажнику автомобіля ОСОБА_2 .. Останній повідомив, що він їхав автомобілем, йому засліпило очі, він не побачив потерпілу. Потерпіла каретою швидкої медичної допомоги була госпіталізована до лікарні в реанімаційне відділення, а потім у Корюківську районну лікарню. 
Свідок ОСОБА_13 під час судового розгляду показала, що вона була запрошена понятою під час проведення слідчого експерименту, дату та час проведення слідчої дії не пам`ятає. Під час слідчого експерименту слідчий зачитував ОСОБА_2 його права. ОСОБА_2 розповідав про те, що він їхав автомобілем, бачив силует людини, зустрічний транспорт засліпив йому очі й він відчув, що з чимось зіткнувся, довго показував на місці, говорив, що не розуміє як таке могло статися, при цьому показання надавав добровільно, без будь-якого примусу, слідчий неодноразово перепитував, уточнював його показання. 
Документи, висновки експертів, зібрані стороною обвинувачення.
Згідно з рапортом помічника чергового відділення поліції №2 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, 11 січня 2024 року о 07:13 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що на виїзді із с. Великий Щимель в м. Сновськ трапилася ДТП, заявник телефонував з номеру НОМЕР_3 (том 1, а.к.п.106).
Згідно з рапортом помічника чергового відділення поліції №2 Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, 11 січня 2024 року о 08:00 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що о 07:00 годині сталася ДТП на виїзді із с. Великий Щимель в м. Сновськ, авто збило жінку, ОСОБА_10 , 1954 року народження, яку доставлено до Сновської ЦРЛ з діагнозом: ЗЧМТ, забій головного мозку середньої тяжкості, перебуває у приймальному відділенні. Заявник Швець, фельдшер ЕМД (том 1, а.к.п.107).
11 січня 2024 року за заявою ОСОБА_2 до ЄРДР внесені відомості про вчинене кримінальне правопорушення з правовою кваліфікацією кримінального правопорушення за ч.2 ст. 286 КК України, з коротким викладом обставин, що свідчать про вчинення кримінального правопорушення, про що зазначено у Витязі з Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінального провадження №12024270370000010 (том 1, а.к.п.100).
Згідно з рапортом старшого інспектора-чергового сектору моніторингу Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, 12 січня 2024 року о 03:41 надійшло повідомлення зі служби 102 про те, що о 03:41 в Корюківській ЦРЛ померла ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , - травма черевної порожнини внаслідок ДТП 11.01.2024 (том 1, а.к.п. 109).
У Протоколі огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 січня 2024 року зафіксовано проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, яке знаходиться по вул. 30 років Перемоги у м. Сновськ Корюківського району Чернігівської області, встановлено, що до початку огляду обстановка змінена: автомобіль ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , розвернутий в протилежному напрямку та до багажника поміщено велосипед; під час огляду встановлено: вид покриття – асфальтобетонне, покрите снігом, стан покриття – сніговий накат, дорожнє покриття для двох напрямків, у зв`язку із сніговим покриттям дорожню розмітку на проїжджій частині не видно, місце пригоди знаходиться у зоні дії дорожній знаків встановлених по ходу огляду: 1.39 «Аварійно-небезпечна ділянка, інша небезпека», 3.19 «Обмеження максимальної швидкості», 5.49 «Початок населеного пункту», виявлено наявність відокремлених від транспортного засобу частин та інших об`єктів: зламане бокове дзеркало з правої сторони; з місця пригоди вилучені транспортний засіб ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , та велосипед; складені та долучені до протоколу схема місця ДТП, ілюстративні таблиці (том 1, а.к.п. 110-115).
Протокол огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 11 січня 2024 року та схема місця ДТП від 11 січня 2024 року підписані ОСОБА_2 , зауваження відсутні.
Згідно з Висновком щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 11 січня 2024 року, у ОСОБА_2 ознак сп`яніння не виявлено (том 1, а.к.с.117).
З Протоколу огляду місця події від 12 січня 2024 року та фототаблиць до нього вбачається, що у період часу з 03 годин 57 хвилин до 04 години 15 хвилин проведено огляд трупа ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , під час якого на задній поверхні бедра лівої ноги виявлені синці темно-синього кольору, на животі по центру операційна рана, інших виражених тілесних ушкоджень не виявлено (том 1, а.к.п. 120-122). 
Згідно з лікарським свідоцтвом про смерть №8 від 12 січня 2024 року ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , причина смерті: гостра серцево-судинна недостатність, безпосередньою причиною смерті є поєднана травма внаслідок ДТП (том 1, а.к.п. 125).
Згідно з Висновком експерта №9 від 22 березня 2024 року, при судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_10 , 1954 року народження, виявлена поєднана травма, що включає: розтрощення задньо-бічної частини м`яких тканин лівої нижньої кінцівки, гематоми навколониркової клітковини обабіч та заочеревинної клітковини тазу, багатоуламковий перелом тазовою кільця зліва, травматичний шок. Вказана поєднана травма утворена під час дорожньо-транспоргної пригоди, відноситься до категорії тяжких тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя, та знаходиться у прямому причинно-наслідковому зв`язку з настанням смерті. Вказана поєднана травма утворена однією травмуючою дією механічних сил у ділянку її лівої частини тазу та лівої нижньої кінцівки ззаду-наперед. В момент первинного контакту з травмуючими частинами транспортного засобу, ОСОБА_10 , 1954 року народження, була повернута до них задніми частинами тіла. Поєднана травма, виявлена при судово-медичній експертизі трупу ОСОБА_10 утворена за обставин, викладених у описовій частині постанови, однією травмуючою дією механічних сил у ділянку лівої частини тазу та лівої нижньої кінцівки ззаду-наперед. Смерть настала 12.01.2024 (том 1, а.к.п. 126-137).
Згідно з Висновками експертів №70 від 01 лютого 2024 року та №354 від 20 лютого 2024 року, кров трупа ОСОБА_10 , 1954 року народження, відноситься до групи А (II) з ізогемаглютиніном анти-В за ізосерологічною системою АВ0; при судово-токсиклогічній експертизі в крові трупа ОСОБА_10 етанол не виявлено (том 1, а.к.п. 137, 138).
Згідно з Висновком експерта №СЕ-19/125-24/839-ІТ від 24 лютого 2024 року, за результатами судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.2 «Дослідження технічного стану транспортних засобів», технічних несправностей в гальмівній системі та в системі рульового управління транспортного засобу марки ВАЗ 2106 (номерний знак НОМЕР_2 ), які б перебували в причинному зв`язку з дорожньо-транспортною пригодою, не виявлено (том 1, а.к.п. 140-146).
Згідно з Висновком експерта №СЕ-19/125-24/843-ІТ від 27 лютого 2024 року, за результатами судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.4 «Транспортно-трасологічні дослідження», на момент експертного огляду не було встановлено збігів елементів контактної взаємодії між автомобілем марки ВАЗ 2106 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) та велосипедом марки DOROZHNIK RETRO, чорного кольору (том 1, а.к.п. 149-156). 
16 січня 2024 року з метою перевірки та уточнення відомостей за фактом дорожньо-транспортної пригоди було проведено слідчий експеримент за участю ОСОБА_2 та двох понятих, про що складено Протокол проведення слідчого експерименту (том 1, а.к.п. 157-161).
Під час слідчого експерименту ОСОБА_2 показав, що 11 січня 2024 року близько 07-00 години він рухався на власному автомобілі марки ВАЗ 2106 у напрямку міста Сновська. Коли він проїхав блокпост на в`їзді у місто Сновськ побачив якийсь силует, але не надав цьому уваги. Зустрічний автомобіль засліпив йому очі і він перестав бачити, але продовжував рух і в цей момент відчув, що з чимось зіткнувся. Одразу зупинив автомобіль та побачив, що на дорозі лежала жінка, а поруч велосипед. Він вийшов з автомобіля та почав надавати їй допомогу до приїзду швидкої допомоги. Потім ОСОБА_2 на пропозицію слідчого на місці встановив точки та показав: місце звідки побачив по ходу свого руху силует, котрий рухався по правій стороні дороги в попутному напрямку; місце звідки його засліпило світлом зустрічного автомобіля; місце первинного контакту автомобіля з пішоходом, який вів велосипед у руках; було зроблено відповідні заміри та проведено експериментальний заїзд. Будь-який зауважень з приводу достовірності та правильності внесення відомостей до Протоколу проведення слідчого експерименту від учасників слідчої дії не надходило, протокол підписаний ОСОБА_2 , понятими, спеціалістом та слідчим (том 1, а.к.п. 157-158).
До Протоколу проведення слідчого експерименту від 16 січня 2024 року додані Схема №1 та ілюстративні таблиці, відеофіксація слідчої дії не проводилася (том 1, а.к.п. 159-161).
Захисник під час судового розгляду заявив клопотання про визнання недопустимим доказом протоколу проведення слідчого експерименту від 16 січня 2024 року, посилаючись на те, що у слідчому експерименті ОСОБА_2 брав участь у процесуальному статусі свідка, у подальшому ОСОБА_2 набув статусу підозрюваного та обвинуваченого, а тому, на думку сторони захисту, не було дотримано право на захист. Слідчим не було роз`яснено ОСОБА_2 право не свідчити проти себе і відмовитися давати показання, які можуть стати підставою для його підозри чи обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення.
При цьому під час судового розгляду обвинувачений ОСОБА_2 повністю визнав свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, неодноразово вибачався перед потерпілими у залі судового засідання, у повному обсязі відшкодував завдану матеріальну та моральну шкоду всім потерпілим, не наполягав на вирішенні вказаного клопотання. 
Водночас з тим, суд вважає необхідним зазначити, що відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК суд має визнати недопустимими докази, що були отримані з показань свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим у цьому кримінальному провадженні. Зміст цієї норми права вказує на те, що вона має застосовуватися за умови, коли на час отримання показань від свідка уже існували дані, що його буде визнано підозрюваним чи обвинуваченим, але, всупереч наявності у такої особи права на мовчання та свободи від самовикриття, слідчий чи прокурор вчиняє дії, спрямовані на отримання показань від неї. Саме такі дії, а не власне факт отримання показань від свідка, який надалі був визнаний підозрюваним чи обвинуваченим, мають визнаватися істотним порушенням прав людини і основоположних свобод.
Із матеріалів кримінального провадження випливає, що до проведення слідчого експерименту були відсутні дані про те, що саме ОСОБА_2 є винуватим у вчиненні ДТП. Під час цієї слідчої дії ОСОБА_2 була надана можливість висловити свою власну точку зору з приводу усіх обставин ДТП і в такий спосіб вплинути на вирішення справи, що не суперечить засаді верховенства права. Крім того, слідчий експеримент проведено з метою відтворення обставин ДТП, а не одержання від свідка ОСОБА_2 викривальних показань.
Експертиза, за якою було встановлено, що саме дії ОСОБА_2 призвели до настання суспільно небезпечних наслідків, передбачених у ч. 2 ст. 286 КК, мала місце вже після проведення слідчого експерименту. Таким чином, доводи заяви щодо визнання протоколу слідчого експерименту зі свідком ОСОБА_2 недопустимим доказом на підставі п. 1 ч. 3 ст. 87 КПК є неспроможними.
Згідно з Висновком експерта №СЕ-19/125-24/1067-ІТ від 28 березня 2024 року, за результатами судової інженерно-транспортної експертизи за спеціальністю 10.1 «Дослідження обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод», в дорожній обстановці та обставинах, що вказані у постанові про призначення даної експертизи, дії водія автомобіля ВАЗ 2106 (реєстраційний номер НОМЕР_2 ) ОСОБА_2 , що не відповідали вимогам 19.3 Правил дорожнього руху, перебувають у причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної пригоди (том 1, а.к.п. 163-166).
Під час судового розгляду судовим експертом ОСОБА_14 за клопотанням сторони захисту було роз`яснено вказаний висновок, при цьому експерт зазначив, що для проведення дослідження йому було надано достатньо вихідних даних, при дачі висновку виходив з постанови про призначення експертизи. 
Згідно з повідомленням про підозру у вчиненні кримінального правопорушення від 28 червня 2024 року, ОСОБА_2 повідомлений про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 286 КК України (том 1, а.к.п. 167-1170).
З метою оцінки вищезазначених доказів за ознаками належності, допустимості та достовірності, встановлення інших обставин, що мають значення для цього кримінального провадження, а також вирішення питань, що вирішуються судом при ухваленні вироку, суд дослідив надані прокурором документи, якими оформлені процесуальні рішення прокурора, керівників органу досудового розслідування, слідчих щодо підслідності кримінального провадження, повноважень процесуальних прокурорів, слідчих, доручень, запитів та інші документи, які знаходяться в матеріалах кримінального провадження: у томі 1 на аркушах справи 101, 102; у томі 2 на аркушах справи 228, 236, 243.
Оцінюючи досліджені під час судового розгляду докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.
Проаналізувавши надані стороною обвинувачення докази з точки зору доведеності ознак складу злочину, інкримінованого обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.
Обставини, які пом`якшують або обтяжують покарання.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року, N 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Надаючи оцінку доводам прокурора про відсутність щирого каяття у обвинуваченого, суд виходить із того, що розкаяння передбачає, окрім визнання особою провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися у намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення у матеріалах кримінального провадження.
Суд зазначає, що матеріалами кримінального провадження встановлено, що обвинувачений ОСОБА_2 під час досудового розслідування визнавав свою вину у вчиненні кримінального провадження, брав участь у слідчих діях, добровільно надавав показання про обставини вчинення кримінального правопорушення, з обвинувального акту убачається, що під час досудового розслідування органом досудового розслідування було встановлено відсутність обставин, які б обтяжували покарання ОСОБА_2 та наявність обставин, які його пом`якшують, серед іншого, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Під час судового розгляду обвинувачений неодноразово вибачався перед потерпілими, виказав щирий жаль з приводу вчиненого та осуд своєї поведінки, а також повністю відшкодував потерпілим завдані збитки.
Те, що обвинувачений на початку судового розгляду частково визнав свою вину, пояснюючи тим, що він не розуміє як так сталося, що потерпіла померла від отриманих під час ДТП тілесних ушкоджень, оскільки після ДТП спілкувалася з ним, не хотіла їхати в лікарню, а його захисник просив визнати недопустимим доказом протокол слідчого експерименту, на думку суду, є реалізацією його законного права на захист. Така позиція не може розцінюватися як відсутність каяття, якщо в подальшому особа визнала провину та повністю відшкодувала шкоду.
Факт добровільного відшкодування шкоди в повному обсязі всім потерпілим свідчить про активну поведінку обвинуваченого, яка спрямована на усунення заподіяних ним негативних наслідків кримінально-караного діяння. 
Відповідно до приписів ст.66 КК України суд визнає пом`якшуючими покарання ОСОБА_2 обставинами щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування шкоди завданої злочином.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_2 , не встановлено.
Мотиви призначення покарання.
Відповідно до ч.2 ст.50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст.65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Обвинувачений ОСОБА_2 раніше несудимий, у 2023 році притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 122 КУпАП, вчинив необережний тяжкий злочин, який виразився у порушенні ним правил дорожнього руху, що стало наслідком дорожньо-транспортної події та спричинило настання тяжких наслідків у вигляді смерті потерпілої, на обліку у лікаря-нарколога та на обліку у лікаря-психіатра не перебуває, має на утриманні двох малолітніх дітей: доньку ОСОБА_15 , 2014 року народження, яка є дитиною з інвалідністю, та доньку ОСОБА_16 , 2025 року народження; за місцем проживання характеризується позитивно, у 2022-2023 роках проходив військову службу у ЗСУ.
Згідно з досудовою доповіддю від 13 вересня 2024 року, підготовленою Корюківським районним сектором №4 філії Державної установи «Центр пробації» в Чернігівській області, про обвинуваченого ОСОБА_2 надано висновок про середній ризик вчинення ним повторного правопорушення та про можливість виправлення особи без ізоляції від суспільства. З дослідженої інформації, що характеризує особу обвинуваченого вбачається, що за місцем проживання він характеризується позитивно, проживає із співмешканкою, з якою виховують двох дітей, зі слів колишньої дружини допомагає дітям, яких у них п`ятеро, працює на деревообробному заводі, додатковим доходом є ведення особистого підсобного господарства. У вчиненому щиро розкаюється.
Суд бере до уваги фактичні дані досудової доповіді органу пробації, згідно із якою ОСОБА_2 визнав вину у вчиненні кримінального правопорушення, щиро розкаявся, ризик вчинення ОСОБА_2 повторного кримінального правопорушення і ризик небезпеки для суспільства визначено як середній, та висловлена думка про можливість виправлення його без ізоляції від суспільства.
Також суд враховує поведінку обвинуваченого після вчинення дорожньо-транспортної пригоди, який усвідомлюючи, що своїми діями спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відразу зупинився, викликав швидку медичну допомогу, залишився на місці дорожньо-транспортної пригоди до її приїзду та намагався допомогти потерпілій до приїзду карети швидкої медичної допомоги.
Так, загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї з форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування. Завданням такої форми є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Реалізація цієї функції становить правозастосовну інтелектуально-вольову діяльність суду, в рамках якої і приймається рішення про можливість застосування чи незастосування ст.75 КК України.
Системне тлумачення цих правових норм дозволяє дійти висновку, що питання призначення кримінального покарання та звільнення від його відбування повинні вирішуватися з урахуванням мети покарання як такого, що включає не тільки кару, а й виправлення засуджених, запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами. При цьому, з огляду на положення ст.75 КК України, законодавець підкреслює важливість такої цілі покарання як виправлення засудженого, передбачивши, що при призначенні низки покарань, у тому числі у виді позбавлення волі на строк не більше п`яти років, особу може бути звільнено від відбування покарання з іспитовим строком, якщо суд дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, при цьому суд має врахувати не тільки тяжкість злочину, особу винного, але й інші обставини справи.
Враховуючи особу обвинуваченого ОСОБА_2 – його вік, матеріальний та сімейний стан, його міцні соціальні зв`язки та схильності, конкретні обставини вчинення ним кримінального правопорушення, наслідки, які настали від його вчинення, відношення обвинуваченого до вчиненого і його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, наявність обставин, які пом`якшують покарання, разом з тим відсутність обставин, що обтяжують покарання; з урахуванням позиції сторін кримінального провадження, зокрема думок потерпілих, які просили призначити обвинуваченому покарання не пов`язане з реальним відбуттям позбавлення волі, а звільнити його від відбування покарання з випробуванням, визначивши йому умовний строк, використовуючи дискреційні повноваження, суд дійшов висновку призначити ОСОБА_2 покарання у виді позбавлення волі у межах, передбачених санкцією частини 2 статті 286 КК України з призначенням додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами, та про можливість його виправлення без відбування покарання у виді позбавлення волі та звільнення від відбування покарання з випробуванням, відповідно до положень статті 75 КК України та покладанням на нього обов`язків, передбачених статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Так, в даному конкретному випадку судом враховується також і те, що застосування статті 75 КК не забороняється кримінальним законом в даній конкретній ситуації.
Суд вважає, що призначення покарання – у виді позбавлення волі із застосуванням положень статей 75, 76 КК України є співмірним протиправному діянню, необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого та попередження нових кримінальних правопорушень і таким, що не може вважатися явно несправедливим внаслідок м`якості чи недостатнім для досягнення мети покарання.
Закріплення в законі можливості звільнення особи від відбуття покарання з випробуванням є вираженням конституційних принципів додержання гуманізму, справедливості й законності. 
Мотиви ухвалення рішень щодо заходів забезпечення кримінального провадження, в тому числі і запобіжних заходів, речових доказів і документів та процесуальних витрат у кримінальному провадженні.
Під час судового розгляду кримінального провадження до ОСОБА_2 запобіжні заходи не застосувались, суд також вважає можливим їх не застосовувати до набрання вироком законної сили, оскільки під час судового провадження процесуальна поведінка обвинуваченого була належною і суд не встановив підстав для застосування запобіжного заходу щодо обвинуваченого до набрання вироком законної сили.
Ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року на автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.08.2017 ОСОБА_17 , яким на момент ДТП користувався ОСОБА_2 , на велосипед марки DOROZHNIK RETRO, чорного кольору, яким на момент ДТП користувалася ОСОБА_10 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.08.2017, накладено арешт шляхом тимчасового позбавлення права на відчуження, розпорядження та користування майном.
Суд дійшов висновку, що відповідно до положень частини 4 статті 174 КПК України, необхідно скасувати арешт, накладений на вказані транспортні засоби.
Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до положень статті 100 КПК України.
Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який переданий на зберігання до відділення поліції №2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.08.2017, приєднане до матеріалів кримінального провадження, – повернути ОСОБА_2 ;
велосипед марки DOROZHNIK RETRO, чорного кольору, який переданий на зберігання до відділення поліції №2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – повернути одному з потерпілих, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів у сумі 10918,80 грн, розмір яких підтверджений документально, відповідно до положень частини другої статті 124 КПК України, необхідно стягнути із ОСОБА_2 на користь держави. 
У кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 було заявлено цивільний позов про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Потерпілі ОСОБА_11 та ОСОБА_7 просили стягнути з ОСОБА_2 на їх користь по 150000 гривень моральної шкоди, а потерпілий ОСОБА_6 25360,70 гривень матеріальної шкоди та 150000 гривень моральної шкоди. 
Потерпілі ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 подали до суду заяви про залишення цивільного позову без розгляду, у зв`язку з повним відшкодуванням їм матеріальної та моральної шкоди. 
На підставі викладеного, керуючись статтями 373-374 КПК України, суд –
У Х В А Л И В :
ОСОБА_2  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 286 КК України, та призначити йому покарання – 5 (п`ять) років позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 (два) роки. 
На підставі статті 75 КК України, звільнити  ОСОБА_2 від відбування основного покарання з випробуванням, якщо він протягом іспитового строку 2 (два) роки не вчинить нового кримінального правопорушення і виконає покладені на нього обов`язки, передбачені статтею 76 КК України: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.
Накладений ухвалою слідчого судді Щорського районного суду Чернігівської області від 15 січня 2024 року арешт на автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_2 , який належить згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 від 05.08.2017 ОСОБА_17 , яким на момент ДТП користувався ОСОБА_2 , на велосипед марки DOROZHNIK RETRO, чорного кольору, яким на момент ДТП користувалася ОСОБА_10 , та на свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.08.2017 – скасувати.
Речові докази: автомобіль марки ВАЗ 2106, реєстраційний номер НОМЕР_5 , який переданий на зберігання до відділення поліції №2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 від 05.08.2017, приєднане до матеріалів кримінального провадження, - повернути ОСОБА_2 ;
велосипед марки DOROZHNIK RETRO, чорного кольору, який переданий на зберігання до відділення поліції №2 (м. Сновськ) Корюківського РВП ГУНП в Чернігівській області – повернути одному з потерпілих, а саме ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави процесуальні витрати у кримінальному провадженні, пов`язані із залученням експертів, у сумі 10918 (десять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень 80 копійок.
Цивільний позов ОСОБА_11 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином, - залишити без розгляду.
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а в разі подання апеляційної скарги – після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, якщо вирок суду не скасований.
На вирок може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.

Суддя ОСОБА_1