Справа № 346/1683/23 
Провадження № 22-ц/4808/375/26 
Головуючий у 1 інстанції Махно Н. В. 
Суддя-доповідач Мальцева Є.Є. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Мальцевої Є.Є.
суддів: Девляшевського В.А., Пнівчук О.В., 
секретар Гудяк Х.М., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року, ухвалене судом у складі головуючого судді Махно Н.В. у м. Коломия, повне судове рішення складено 23 грудня 2025 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю,
у с т а н о в и в:
03 квітня 2023 року ОСОБА_2 подала до Коломийського міськрайонного суду позов до ОСОБА_1 , про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю. Даний позов мотивувала тим, що вона на підставі договорів дарування від 28 жовтня 2013 року, посвідчених приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В., зареєстрованих за № 928, 929, належить право власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також на земельну ділянку, площею 0,0502 га, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 2610600000170050026, на якій розташована квартира. Вказувала, що право власності на нерухоме майно зареєстроване за ОСОБА_2 з 28.10.2013 року, що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про рєстрацію права власності, номерами 11731354, 11733669. 
Зазначила, що по сусідству в суміжній квартирі будинку АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_1 , який протягом тривалого часу постійно порушує правила добросусідства, незважаючи, що рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2014 року у справі № 346/1766/13-ц за позовом ОСОБА_3 , заборонено ОСОБА_1 , проводити будівництво на земельній ділянці по АДРЕСА_3 до отримання ним у передбаченому законом порядку відповідної дозвільної документації, у тому числі затвердженого проекту на таке будівництво за умови погодження будівництва з усіма співвласниками домоволодіння. Однак відповідач продовжує забудову земельної ділянки без належної правової підстави, у тому числі без затвердженого проєкту на таке будівництво і згоди суміжних землекористувачів. Вказує, що 27 серпня 2022 року ОСОБА_1 , не отримавши дозвільну документацію та згоди ОСОБА_2 , як власника сусідньої квартири по АДРЕСА_3 , не дотримуючись жодних відстаней до житла, розпочав будівництво масивної споруди, що складається з двох частин: кам`яної огорожі висотою 2,55 м. і дощатої огорожі на бетонному цоколі висотою 2,20 м. Зведена відповідачем кам`яна споруда біля стіни квартири, повністю затуляє вікна квартири, перешкоджає відтоку опадів уздовж стіни, належному утриманню будинку і прибудинкової території, до кімнати не потрапляє сонячне світло, неможливо провітрити й просушити приміщення, порушено інсоляцію земельної ділянки та житлового будинку по АДРЕСА_3 , у зв`язку з чим стан житла погіршився й потребує ремонту, а стіни будинку мокнуть та просідають через відсутність належного фундаменту і вагу нової тяжкої кам`яної конструкції, незаконно спорудженої ОСОБА_1 , біля квартири. 
Окрім того, у листопаді 2022 року ОСОБА_1 самочинно з порушенням протипожежних норм та державних санітарно-епідеміологічних вимог установив у зовнішній стіні на фасаді будинку в м.Коломия димохід/вентиляційну трубу, яка відводить продукти згоряння газу безпосередньо перед вікнами квартири, що спричиняє небезпеку життю і здоров`ю, а також може призвести до пожежі в дерев`яному будинку. Зазначає, що ОСОБА_1 за межами земельної ділянки, на якій розташована його квартира по АДРЕСА_4 , самочинно й незаконно здійснює будівництво із шлакоблоків господарської споруди-гаражу, відстань від стіни якої до межі земельної ділянки - огорожі по АДРЕСА_3 становить 0,25 м, замість установленої ДБН Б.2.2-12:2019 не менше 1.0 м. Відповідач таким будівництвом не забезпечує належне водовідведення, внаслідок чого надмірно зволожується ґрунт суміжної земельної ділянки, опади з даху будівлі у виді дощу та снігу стікають на ділянку, що призводить до погіршення якості землі, ураження грибком майна. 
Також ОСОБА_1 , у 2021 році впритул до огорожі земельної ділянки, біля незаконної господарської споруди-гаражу самочинно, на порушення протипожежних норм і санітарних вимог побудував піч-камін для барбекю, а у грудні 2022 року почав споруджувати над цим об`єктом дерев`яний навіс. 
Численні звернення до ОСОБА_1 з вимогою припинити вищевказані дії проігноровано, тому вирішити спір у досудовому порядку не вдалось.
Позивач просила усунути перешкоди у користуванні своєю власністю, а саме зобов`язати відповідача відновити становище, яке існувало до порушення прав, привести самочинно споруджені кам`яну огорожу і дощату огорожу на бетонному цоколі за адресою АДРЕСА_5 , у відповідність до попереднього стану шляхом їх демонтажу (знесення) до висоти не більше ніж 2,0 м на межі сусідньої земельної ділянки за адресою АДРЕСА_3 ; зобов`язати відповідача демонтувати (знести) самочинно встановлений у зовнішній стіні на фасаді квартири за адресою АДРЕСА_5 димохід (вентиляційну трубу) для відведення продуктів згоряння газу та котельню з твердопаливним котлом і димарем, вмонтовану у кам`яну огорожу, що знаходиться перед вікнами квартири за адресою АДРЕСА_3 ; зобов`язати відповідача перебудувати самочинно встановлену господарську споруду (гараж), що розташована за межами ділянки по АДРЕСА_5 з дотриманням відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни цієї будівлі до огорожі на межі суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3 не менше ніж 1,0 м та знести самочинно збудовану піч-камін для барбекю з дерев`яним навісом, яка розташована до огорожі на межі суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3 .

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року позов задоволено. 
Вирішено зобов`язати відповідача усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_2 своєю власністю, а саме: зобов`язано ОСОБА_1 відновити становище, яке існувало до порушення прав ОСОБА_2 , привести самочинно споруджені кам`яну огорожу і дощату огорожу на бетонному цоколі у відповідність до попереднього стану шляхом їх демонтажу (знесення) до висоти не більше ніж 2,0 м. на межі сусідньої земельної ділянки; зобов`язати ОСОБА_1 демонтувати (знести) самочинно встановлений у зовнішній стіні на фасаді квартири, димохід (вентиляційну трубу) для відведення продуктів згоряння газу та котельню з твердопаливним котлом і димарем, вмонтовану у кам`яну огорожу, що знаходиться перед вікнами квартири ОСОБА_2 ; зобов`язати ОСОБА_1 перебудувати самочинно встановлену господарську споруду (гараж), що розташована за межами ділянки, з дотриманням відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни цієї будівлі до огорожі на межі суміжної земельної ділянки не менше ніж 1,0 м. та знести самочинно збудовану піч-камін для барбекю з дерев`яним навісом, яка розташована до огорожі на межі суміжної земельної ділянки ОСОБА_2 . 
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати, а саме: сплачений судовий збір в розмірі 3 220,8 грн, 5 500 грн витрат за проведення експертизи, 503 грн витрат за дослідження освітленості житлового приміщення, 4 000 грн витрат на експертний звіт та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 21 950 грн.

На вказане рішення ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, вважає його незаконним та таким, що підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено істотні порушення норм матеріального та процесуального права, а рішення ухвалено без повного та всебічного з`ясування обставин справи й без дослідження ключових доказів, які мають вирішальне значення для справи. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції дійшов висновку про наявність перешкод у користуванні позивачкою належним їй майном, однак жодного належного та допустимого доказу таких перешкод не встановив. Вказує, що фактично у матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували обмеження доступу позивачки до спільного майна, неможливість користування квартирою чи прибудинковою територією, вчинення дій, які створювали б реальні, а не уявні перешкоди. Таким чином, суд фактично поклав в основу рішення припущення, що є прямим порушенням вимог статті 81 ЦПК України щодо обов`язку доказування.
Зазначає, що суд першої інстанції розглянув спір формально, обмежившись посиланням на наявність у позивачки правовстановлюючих документів, не перевіривши законність їх набуття, хоча саме це має ключове значення у спорах про межі земельної ділянки, користування нею та усунення перешкод. Позов ґрунтується на припущенні про безумовну законність приватизації земельної ділянки позивачем. Проте суд першої інстанції не витребував жодного первинного документа приватизації; не перевірив законність приватизації цієї земельної ділянки; не дослідив правовий режим землі, яка історично перебувала у спільному користуванні сусідів цьому будинку; не перевірив дійсність документації із землеустрою, на підставі якої позивач набула право власності; не перевірив законність видачі державного акту на право власності на земельну ділянку і актів установлення і узгодження меж; безпідставно визнав право власності позивачки безумовним. Судом першої інстанції проігноровано докази, які підтверджують факт підроблення технічної документації з приватизації спільної земельної ділянки по АДРЕСА_6 ОСОБА_3 . Зокрема, суд не надав належної оцінки висновку експертизи в кримінальній справі, яким встановлено підроблення технічної документації, на підставі якої спільна земельна ділянка була самовільно оформлена у приватну власність. Так у матеріалах кримінального провадження №12024096180000055 існують офіційні експертні висновки, які ставлять під сумнів законність приватизації земельної ділянки позивача, ці обставини прямо впливають на обсяг і наявність прав позивача. Суд першої інстанції не витребував, не дослідив і не надав оцінки цим доказам, а також незаконно відмовив у зупиненні справи попри існування кримінального провадження, яке має істотне та преюдиційне значення.
Крім того, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про самочинність будівництва гаража та печі-каміну, оскільки такі були збудовані до моменту набуття права власності на квартиру 16.08.2012 року; зазначені об`єкти розташовані на спільній земельній ділянці співвласників будинку, яка перебуває у спільному користуванні; і позивачем була встановлена огорожа на межі після незаконної приватизації земельної ділянки вже після того, як фактично існували гараж і піч-камін, які знаходились на спільній земельній ділянці. Внаслідок чого відстань від гаражу та печі-каміну до огорожі була порушена відповідно норм ДБН саме позивачем. Отже, висновок суду про самочинне будівництво гаражу та печі-каміну не відповідає фактичним обставинам справи.
Кам`яно-дерев`яна огорожа була зведена на місці раніше існуючої дерев`яної огорожі, що підтверджується висновком СП «Західно-український експертно-консультативний центр» №36 від 07.03.2025 року. Вказана огорожа, як стверджує апелянт, не порушує вимог державних будівельних норм, оскільки розташована в межах земельної ділянки, яка належить йому на праві приватної власності на підставі рішення Коломийської міської ради №1895-46/2014 від 18.09.2014 року, відповідає цільовому призначенню земельної ділянки (кадастровий номер 2610600000:17:005:0056). 
Також вказує, що суд не врахував обставини, пов`язані з опаленням житлового будинку. Котельня з твердопаливним котлом була встановлена у 2023 році у приміщенні будинку, де раніше знаходився газовий котел, що відповідає вимогам норм ДБН, вимогам пожежної безпеки відповідно до обстеження ДСНС, допустимою потужністю 18 кВт і не потребує окремого приміщення та дозвільних документів за відсутності централізованого опалення у будинку.
Крім того, суд не врахував і обмеження, пов`язані з виконавчим провадженням. Зауважує, що 15.12.2023 року ним було подано документи для реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації через Єдину державну електронну систему у сфері будівництва, однак реєстрація була неможливою у зв`язку з наявністю заборони виконавчої служби за виконавчим листом у справі №346/1766/13-ц. Зазначена заборона втратила чинність після законної приватизації земельної ділянки 18.09.2014 року рішенням Коломийської міської ради №1895-46/2014, відповідно до якого вирішено передати у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Однак ці обставини судом першої інстанції належним чином досліджені не були.
Отже, апелянт просить скасувати рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року, ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 у повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Васильковський В.М. подав відзив на апеляційну скаргу. Вказує, що посилання апелянта на не встановлення судом факту реальних перешкод у користуванні майном не спростовують усі наведені у рішенні обставини. Так, суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини. У матеріалах справи є договори дарування від 28.10.2013, посвідчені приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В., зареєстровані за № № 928, 929, згідно з якими ОСОБА_2 прийняла у дар від ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0502 га, кадастровий номер 2610600000170050026, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташована вказана квартира; державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 871890, виданий 16.11.2006 ОСОБА_3 на підставі рішення Коломийської міської ради від 25.10.2006 за № 1976, з планом меж земельної ділянки площею 0,0502 га, кадастровий номер 2610600000170050026; витяги з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №№ 11731354, 11733669 від 28.10.2013 про реєстрацію права власності ОСОБА_2 на зазначене нерухоме майно. Вказані правовстановлюючі документи є дійсними і ОСОБА_2 належить право власності на земельну ділянку згідно вимог статей 125, 126 ЗК України.
У матеріалах справи немає експертних висновків, на які посилається апелянт, і які б ставили під сумнів законність приватизації земельної ділянки, площею 0,0502 га, кадастровий номер 2610600000170050026, де розташована квартира позивачки. Вказує, що відповідач повинен був подати суду ці висновки разом з поданням відзиву. Однак жодного письмового повідомлення або клопотання з дотриманням вимог статті 84 ЦПК України ОСОБА_1 з квітня 2023 року (відкриття провадження) суду першої інстанції не подав, хоча мав достатньо часу до моменту ухвалення рішення у справі 18 грудня 2025 року.
Твердження апелянта про не дослідження судом законності права власності позивача на земельну ділянку спростовується матеріалами справи, а його посилання на постанову Верховного Суду від 20.03.2019 № 910/2410/18 є некоректним, оскільки у тій справ суд встановив, що позивач має право на виконання позовних вимог, а відповідач не має права вчиняти дії щодо обмеження права власності. 
Посилання апелянта на незаконну відмову суду в зупиненні провадження у справі суперечить підставам для зупинення провадження. ОСОБА_2 заявила вимоги про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю. Відповідач не вказав, у чому полягає об`єктивна неможливість розгляду цієї справи та не зазначив обставини, які б давали обґрунтовані підстави для висновку про те, що кримінальне провадження виключає можливість на підставі наявних доказів самостійно встановити суду та оцінити при розгляді даної справи наявність обставин (фактів), якими позивачка обґрунтовує свої вимоги.
Судом першої інстанції установлено, що право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку підтверджено її державною реєстрацією. Земельна ділянка ОСОБА_2 площею 0,0502 га, на якій розташована квартира АДРЕСА_1 , має кадастровий план і пройшла державну реєстрацію, про що надано відповідні докази, а права позивачки як власника цієї земельної ділянки захищені Конституцією та законами України. 
Суд першої інстанції, розглядаючи цю справу, дотримався принципів змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, неприпустимості зловживання процесуальними правами. Збирання доказів у цивільних справах не є прямим обов`язком суду.
Твердження відповідача, що гараж та піч-камін були збудовані до набуття ним права власності на квартиру та розташовані на спільній земельній ділянці співвласників будинку, а позивач встановленням огорожі порушив відстані ДБН відносно цих об`єктів, не відповідають дійсності. Підтверджується це і долученою до звіту експерта ОСОБА_4 схемою забудови земельних ділянок сторін із позначками самочинної забудови паливної, печі-мангалу та господарської будівлі (гаражу) зі шлакоблоку по межі цих земельних ділянок, а також зробленими експертами ОСОБА_5 , ОСОБА_4 фотоматеріалами, які наочно ілюструють самочинне будівництво цих об`єктів. Неправдивість тверджень апелянта, що гараж та піч-камін були збудовані до установлення огорожі ОСОБА_3 спростовується, крім наведеного, і фактом отримання останнім 16.11.2006 Державного акту на право власності на земельну ділянку, з планом меж земельної ділянки площею 0,0502 га та з кадастровим номером 2610600000170050026. Споруджені ОСОБА_1 господарська споруда/гараж та піч-камін мають усі ознаки самочинного будівництва та порушують права ОСОБА_2 на безпечне проживання і користування земельною ділянкою, оскільки відповідач таким будівництвом не забезпечує належне водовідведення, унаслідок чого надмірно зволожується грунт суміжної земельної ділянки позивачки, опади з даху цієї будівлі у вигляді дощу та снігу стікають на ділянку ОСОБА_2 , що призводить до погіршення якості землі, ураження грибком майна.
Крім того, вказує, що кам`яна огорожа, зведена відповідачем, фактично є межею між квартирами сторін, а висота цієї огорожі є більшою ніж 2.0 м, тому посилання апелянта на законність її встановлення суперечать дійсним обставинам справи.
Твердження ОСОБА_1 , що котельня з твердопаливним котлом установлена в приміщенні, яке є частиною будинку, не відповідає дійсності. Згідно з інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна від 24.05.2025 за ОСОБА_1 зареєстрована на праві власності лише двокімнатна квартира, загальною площею 55,6 кв.м, в АДРЕСА_5 . Інших будь яких об`єктів нерухомого майна за цією адресою за відповідачем не зареєстровано. Отже, ніяких правовстановлюючих документів на спорудження паливної з котлом відповідач не має. Наведене підтвердили працівники ВЗНС Коломийського РУ ГУ ДСНС при проведенні 09.03.2023 огляду прибудови, де встановлено твердопаливний котел (піч) в АДРЕСА_5 . Документів, які б підтвердили законність спорудження даної прибудови, не надано. Побудований з котельні ОСОБА_1 димар не відповідає вимогам державних будівельних норм.
Щодо посилання апелянта на неврахування судом обставин, пов`язаних з виконавчим провадженням, зазначає, що фактично ОСОБА_1 підтверджує здійснення підготовчих дій до введення прибудованого приміщення по АДРЕСА_5 , в якому встановлено твердопаливний котел, в експлуатацію і може до закінчення розгляду справи здійснити реєстрацію прав на цей об`єкт, щоб змінити фактично предмет спору та утруднити виконання рішення суду. Крім того, ОСОБА_1 намагається узаконити самочинно збудовані господарську споруду/гараж та піч-камін (мангал).
Встановивши фактичні обставини, суд першої інстанції правильно визначив правовідносини сторін та застосувавши відповідні правові норми, обґрунтовано дійшов висновку про задоволення позову.
Просить рішення Коломийського міськрайонного суду від 18 грудня 2025 року залишити без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.

Позивач ОСОБА_2 до апеляційного суду не явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 та його представника – адвоката Халуса М.М., які підтримали доводи апеляційної скарги, заперечення представника позивачки ОСОБА_2 – адвоката Васильковського В.М., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

На думку колегії суддів оскаржене рішення не в повній відповідає цим вимогам. 

Суд першої інстанції встановив, що на підставі договорів дарування від 28 жовтня 2013 року, посвідченими приватним нотаріусом Коломийського міського нотаріального округу Обідняк І.В., зареєстрований за №928,929, згідно з якими ОСОБА_2 , прийняла у дар від ОСОБА_3 , квартиру АДРЕСА_1 , а також земельну ділянку, площею 0,0502 га, кадастровий номер 2610600000170050026, цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, на якій розташована вказана квартира (т.1 а.с.16-19), Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 871890, виданий 16 листопада 2006 року ОСОБА_3 , на підставі рішення Коломийської міської ради від 25.10.2006 за № 1976, з планом меж земельної ділянки площею 0,0502 га, кадастровий номер 2610600000170050026 (т.1 а.с.24). Установлено, що дане підтверджується і Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 11731354, 11733669 від 28.10.2013 про реєстрацію права власності ОСОБА_2 , на зазначене нерухоме майно (т.1 а.с.20-21). 
Рішенням Апеляційного суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2014 року у справі № 346/1766/13-ц за позовом ОСОБА_3 , до ОСОБА_1 , вирішено заборонити ОСОБА_1 проводити будівництво на земельній ділянці по АДРЕСА_3 до отримання ним у передбаченому законом порядку відповідної дозвільної документації, у тому числі затвердженого проєкту на таке будівництво за умови погодження будівництва з усіма співвласниками домоволодіння (т.1 а.с.25-28). 
Довідками за №974 від 01.09.2022 і №10143 від 06.09.2022, № 10344 від 12.09.2022 підтверджено, що ОСОБА_3 звертався відносно неправомірного будівництва відповідача (т.1 а.с.29-30). А згідно з відповіддю Коломийської міської ради від 19.01.2023 № 35/01.3-19/2 містобудівні умови та обмеження, будівельні паспорти по АДРЕСА_5 в уповноваженому органі з містобудування та архітектури міської ради відсутні (т.1 а.с. 31). 
З листа Коломийського районного управління ГУ ДСНСУ в Івано-Франківській області від 16.03.2023 встановлено, що 09.03.2023 працівниками ВЗНС Коломийського РУ ГУ ДСНС було проведено візуальний огляд прибудови (приміщення, в якому встановлено твердопаливний котел (піч)) у АДРЕСА_5 . ОСОБА_1 не надав документів, які б підтвердили законність спорудження даної прибудови. Побудований в котельні ОСОБА_1 димар не відповідає вимогам державних будівельних норм (т.1 а.с. 32). 
Висновком експерта Худака М.Я. за результатом будівельної-технічної експертизи № 05/12/22 від 05.12.2022 встановлено: огорожа між житловими будинками по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 не відповідає вимогам п.6.7 "ДБН Б.2.2-5:2011. Благоустрій територій". Встановлена огорожа є більшою ніж 2,0 м та не забезпечує нормативної інсоляції та провітрювання суміжної території будинку АДРЕСА_6 . 
Димохід/вентиляційна труба у будинку по АДРЕСА_5 не відповідає вимогам "ДБН В2.2-15-2019. Житлові будинки. Основні положення" (т.1.а.с. 47-58). 
Експерт ОСОБА_5 в судовому засіданні в суді першої інстанції підтримав власний висновок будівельно-технічної експертизи від 05 грудня 2022 року. 
Згідно з протоколом № 3/6 проведення спеціалістами Коломийського районного відділу ДП «Івано-Франківський ОЦКПХ МОЗ України» досліджень освітленості житлового приміщення (вітальні) квартири АДРЕСА_1 від 24.03.2023, показник мінімальної освітленості в найменш освітленій точці горизонтальної поверхні (підлоги) не відповідає вимогам ДБН В.2.5-28:2018 «Природне і штучне освітлення» і становить 0,39 min при нормі 0,5 min (т.1 а.с.60). 
Згідно з експертним звітом СП Маринича М.М, в результатами проведеного обстеження забудови суміжних земельних ділянок по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_7 на відповідність вимогам протипожежного і санітарного законодавства встановлено порушення протипожежного законодавства при забудові суміжної ділянки по АДРЕСА_5 щодо земельної ділянки по АДРЕСА_3 , зокрема будівництво господарської будівлі здійснене без дозвільної документації; віддаль від існуючої квартири поз.2 на схемі забудови ( АДРЕСА_3 ) до самочинного будівництва господарської будівлі поз. АДРЕСА_8 ) відображена у зведеній таблиці 1.Будівництво гаража та мангала здійснене по межі земельної ділянки по АДРЕСА_3 . Порушення вимог ДБН В.2.5-28-2006 "Природне і штучне освітлення" щодо інсоляції (т.2, а.с.70-82). Свій висновок експерт підтримав в суді першої інстанції. 
Також в суді були допитані свідки ОСОБА_6 , ОСОБА_3 , які пояснювали про існування конфлікту між сторонами у зв`язку із розташуванням будівель відповідача на межі з позивачем. 
Свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 пояснювали, що відповідач не будував нову піч, вона була встановлена ще попереднім власником. 
Свідок ОСОБА_9 , зазначила, що сторони по справі є її сусідами, зазначила, що бачила дерев`яний паркан, димоходу не бачила. 
Свідок ОСОБА_10 , вказав, що камін-піч (мангал) робив він на території ОСОБА_1 .. 
Висновком судового експерта № 07 ОСОБА_11 встановлено, що огорожа між будинками по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , а саме дерев`яна огорожа розташована між земельними ділянками закріпленими за квартирою АДРЕСА_9 (кадастровий номер 2610600000:17:005:0056) та квартирою АДРЕСА_1 (кадастровий номер № 2610600000:17:005:0026) в м. Коломия відповідає чинним станом на час проведення експертиз вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. При цьому кам`яна огорожа, яка відділяє прибудинкову територію квартири АДРЕСА_9 по її фактичному користуванню від частини земельної ділянки закріпленої за квартирою АДРЕСА_9 (кадастровий номер 2610600000:17:005:0056), яка розташована перед входом у приміщення квартири АДРЕСА_1 , не суперечить вимогам державних будівельних норм та інших нормативно-правових актів в галузі будівництва, у зв`язку з відсутністю в них вимог щодо огорож, які розташовані не на межі двох, а в межах однієї земельної ділянки. Крім того вона не має впливу на інсоляцію та провітрювання суміжної території. Розташування димоходу/вентиляційної труби у будинку по АДРЕСА_5 відповідає чинним станом на час проведення експертизи вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. ( т. 3 а.с 17-32).

Задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі, суд першої інстанції дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, оскільки відповідач, збудувавши самочинно кам`яну огорожу і дощату огорожу на бетонному цоколі, димохід (вентиляційну трубу) та котельню, господарську споруду (гараж), піч-камін для барбекю з дерев`яним навісом, порушив права позивача, що достатньо підтверджено під час судового розгляду.

Однак колегія суддів не може повністю погодитися із такими висновками. 
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
У відповідності до ч. 2, 3 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав, особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб чи завдати шкоди довкіллю. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживанням права в інших формах.
Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 1-5 ст. 319 ЦК України).
Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності. Право власності особи може бути захищено лише у випадку його існування та у разі його порушення, оспорювання чи невизнання.
Згідно із положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 

Право власності чи користування землею фізичними особами набувається та реалізується в порядку і на підставах, визначених Конституцією України (статті 13, статті 14), Земельного кодексу України статті 78, 92, 93, 102-1, 116, 118, 119, 123, 125, 126 Земельного кодексу України) а також інших законів, що видаються відповідно до них (Закону «Про оренду землі», Цивільного кодексу України).

Приписами статті 2 Закону України «Про охорону земель» встановлено, що об`єктом особливої охорони держави є всі землі в межах території України. 

Відповідно до вимог статті 189 Земельного кодексу України та ст. 20 Закону України «Про охорону земель» передбачено, що самоврядний контроль за використанням та охороною земель здійснюють сільські, селищні, міські, районні та обласні ради. 

За положеннями ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. 
Отже, наявність хоча б однієї з трьох зазначених у ч.1 ст.376 ЦК України ознак свідчить про те, що об`єкт нерухомості є самочинним. Згідно ч.2 цієї статті особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. 

Як встановлено судом першої інстанції, висновками експертиз № 05/12/22 і №18.12/2020-с підтверджено, що забудови ОСОБА_1 (огорожа кам`яна і дерев`яна, котельня з димоходом, гараж і піч) розташовані з порушенням будівельних норм стосовно позивачки. 
Таким чином, неможливо не погодитися із висновками суду про те, що такі споруди, збудовані без згоди ОСОБА_2 , є самочинним будівництвом, що порушує права позивачки. 
Так, колегія суддів приймає до уваги, що матеріалами справи достатньо доведено факти порушень прав ОСОБА_2 тим, що кам`яна огорожа і дощата огорожа на бетонному цоколі порушують норми інсоляції її житла, що беззаперечно веде до погіршення стану будинку позивачки, а димохід (вентиляційна труба) та котельня, піч-камін для барбекю з дерев`яним навісом споруджені з грубим порушенням норм планування і забудови території, що регулюють пожежну безпеку ( т.1 а.с. 56, т.2 а.с.75). Відповідно, висновки суду першої інстанції про те, що такі об`єкти підлягають приведенню до будівельних норм і знесенню, узгоджуються із положеннями норми статті 376 ЦК України. 

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про те, що ОСОБА_2 нічим не довела свої вимоги, які ґрунтуються фактично на припущеннях, спростовуються належними доказами в матеріалах справи: висновком експерта ОСОБА_5 за результатом будівельної-технічної експертизи № 05/12/22 від 05.12.2022, експертним звітом СП Маринича М.М, протоколом № 3/6 проведення спеціалістами Коломийського районного відділу ДП «Івано-Франківський ОЦКПХ МОЗ України» досліджень освітленості житлового приміщення (вітальні) квартири АДРЕСА_1 від 24.03.2023. 

Суд першої інстанції оцінив надані сторонами докази у відповідності до вимог статті 89 ЦПК України.

Так, у висновку експерта Ощипко О.О. встановлено, що огорожа між будинками по АДРЕСА_5 та АДРЕСА_3 , а саме дерев`яна огорожа розташована між земельними ділянками закріпленими за квартирою АДРЕСА_9 та квартирою АДРЕСА_1 відповідає чинним станом на час проведення експертиз вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Експерт зазначила, що кам`яна огорожа, яка відділяє прибудинкову територію квартири АДРЕСА_9 по її фактичному користуванню від частини земельної ділянки закріпленої за квартирою АДРЕСА_9 (кадастровий номер 2610600000:17:005:0056), яка розташована перед входом у приміщення квартири АДРЕСА_1 , не суперечить вимогам державних будівельних норм та інших нормативно-правових актів в галузі будівництва, у зв`язку з відсутністю в них вимог щодо огорож, які розташовані не на межі двох, а в межах однієї земельної ділянки. 
Водночас експерт вказувала, що висота спірної огорожі у зв`язку із різницею рівня земельних ділянок, оскільки земельна ділянка з боку відповідача є нижчою, ніж земельна ділянка позивачки, є різною для сусідів, і тому для ОСОБА_2 має висоту 2-20 - 2-30 м. Такі обставини об`єктивно підтверджені й світлинами, що містяться в матеріалах справи (т.1 а.с 51, 137-139). 
Експерт вказувала, що огорожа розташована не на межі двох, а в межах однієї ділянки, однак спір у справі стосується огорожі на межі земельної ділянки, що побудована з порушеннями норм саме відносно сусіда, а не власника земельної ділянки, де розташована огорожа. 
Також експерт ОСОБА_11 прийшла до висновку, що спірна огорожа відповідача не має впливу на інсоляцію та провітрювання суміжної території. Однак такий висновок зроблений експертом на підставі візуального дослідження без огляду житла позивачки, оскільки іншого у висновку не зазначено. 
Між тим не тільки з висновків інших експертиз, а з протоколу № 3/6 Коломийського районного відділу ДП «Івано-Франківський ОЦКПХ МОЗ України» вбачається, що показник мінімальної освітленості в найменш освітленій точці горизонтальної поверхні (підлоги) в квартирі позивачки не відповідає вимогам ДБН В.2.5-28:2018 «Природне і штучне освітлення» і становить 0,39 min при нормі 0,5 min. 
Експертом Ощипко О.О. зазначено, що розташування димоходу/вентиляційної труби у будинку по АДРЕСА_5 відповідає чинним станом на час проведення експертизи вимогам нормативно-правових актів у галузі будівництва. Однак у висновку іншого експерта від 05.12.2022 року зазначено, що матеріал стін квартири позивачки – дерево, отже, розташування димоходу відповідача не відповідає протипожежним нормам. При цьому експертом ОСОБА_11 відображено на схемі, що котельня відповідача із димоходом встановлена відповідачем впритул до спірної огорожі, а відстань від огорожі до житла позивачки складає в найвужчому місці 1,22 м. 
За таких обставин суд першої інстанції правильно не прийняв в якості спростувань позовних вимог висновок експерта ОСОБА_11 ..
Позиція апелянта стосовно того, що спорудження котельні не потребує окремого дозволу, крім того, відповідність її протипожежним нормам підтверджена актом відповідності робіт монтажу труби та установки кондиціонера котельні від 10.10.2023 року, не впливає на правильність висновків суду, оскільки не містить інформації щодо впливу на суміжних власників квартир, стосується виключно монтажу об`єкту для цілей замовника, крім того, експертом встановлені порушення будівельних норм при спорудженні котельні (т.4 а.с.5).
Інші доводи апеляційної скарги стосовно недоведеності вимог позивачки зводяться до тверджень відповідача про те, що спірна піч для барбекю і гараж побудовані були до 2012 року, коли позивачка набула право власності на своє житло і земельну ділянку; огорожа відповідача споруджена на місці старої огорожі, не знайшли свого підтвердження (т.3 а.с 146 - інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ОСОБА_1 ). З матеріалів справи не вбачається належних підтверджень (даних технічного паспорту, крім копії на а.с. 178 в т.1 без вказівки дати) існування таких об`єктів у відповідача. Світлини, на які посилається відповідач, датовані 2015 роком, не підтверджують існування спірних об`єктів до набуття позивачкою права власності на її квартиру і земельну ділянку, як і неможливо це беззаперечно встановити з пояснень свідків (т.4 а.с.86). 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не перевірив правомірність набуття права власності позивачки на її земельну ділянку, яке є сумнівним, оспорюється відповідачем, і мало б значення для вирішення справи з точки зору обґрунтованості її вимог, не є слушними. Цивільний кодекс визначає презумпцію правомірності набуття права власності. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На цьому наголосив Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду при розгляді справи № 911/1902/19. 
У справі, що переглядається апеляційним судом, право власності позивачки на земельну ділянку і нерухоме майно, розташоване на ній, підтверджено інформацію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, з якої вбачається, що ОСОБА_2 набула право власності на квартиру АДРЕСА_1 і на земельну ділянку кадастровий номер 2610600000:17:005:0026 на підставі договорів дарування від 28.10.2013 року (т.1 а.с.16-21, 24). Отже, для суду право власності позивачки є встановленим правомірно, оскільки незаконність його набуття не встановлена судом. Тому на таку позицію суду першої інстанції не впливають обставини щодо існування кримінального провадження за заявою ОСОБА_1 про підробку підписів в акті узгодження меж земельної ділянки ОСОБА_2 , оскільки кримінальне провадження не закінчено. Судом першої інстанції під час розгляду справи відмовлено в зупиненні провадження у даній справи до вирішення кримінального провадження (т.4, а.с.173). Доводів незаконності такого рішення з урахуванням характеру позовних вимог і процесуальної необхідності, крім загальних посилань на норму статті 251 ЦПК України, апеляційна скарга відповідача не містить. Кримінальне провадження триває, що не заперечує сам апелянт. Також не має значення для вирішення даного спору наявність іншої цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним рішення міської ради та скасування державного акту на земельну ділянку позивачки, яка була ініційована ОСОБА_1 у вересні 2025 року, у той час як дана справа знаходилася в провадженні суду з квітня 2023 року, оскільки спори мають різний предмет. 
Твердження апелянта про те, що колегія суддів мала б врахувати, що він не оформив право власності на спірні об`єкти, які вимагає знести позивачка, тільки у зв`язку із розглядом у суді справи №346/1766/13-ц, не мають значення для висновків суду по суті спору, оскільки в цій справі позовні вимоги ОСОБА_2 обґрунтовані порушенням її власного права самочинним будівництвом відповідача, яке він проводив всупереч рішенню суду від 09.04.2014 року (т.1 а.с.25-28), проведеним з порушенням будівельних норм. При цьому державна реєстрація не змінює статусу самочинного будівництва і не легалізує його, якщо об`єкт зведено з грубими порушеннями, що і було в цій справі встановлено судом першої інстанції. 
Отже, доводи апеляційної скарги стосовно незаконності рішення в частині задоволення вимог про зобов`язання ОСОБА_1 привести самочинно споруджені кам`яну огорожу і дощату огорожу на бетонному цоколі у відповідність до попереднього стану шляхом їх демонтажу (знесення) до висоти не більше ніж 2,0 м. на межі сусідньої земельної ділянки, демонтувати (знести) самочинно встановлений у зовнішній стіні на фасаді квартири димохід (вентиляційну трубу) для відведення продуктів згоряння газу та котельню з твердопаливним котлом і димарем, вмонтовану у кам`яну огорожу, що знаходиться перед вікнами квартири позивачки, знести самочинно збудовану піч-камін для барбекю з дерев`яним навісом, є безпідставними, такими, що зводяться до незгоди із рішенням суду. 

Разом з тим посилання в позовній заяві на те, що збудований відповідачем гараж на відстані від межі із позивачкою, що менше будівельних норм, погіршує стан її земельної ділянки у зв`язку із підвищено вологістю внаслідок опадів, нічим об`єктивно не підтверджені, крім самого факту розташування гаражу на невеликій відстані від паркану ОСОБА_2 .. Світлини в матеріалах справи ( т.1 а.с . 97-110, 152-157, 201-206 т.2 а.с 77- 80, т.3 а.с. 46-49, т.4 а.с.116-121) відображають розташування спірних споруд з метою підтвердження обставин щодо порушення норм інсоляції, але не свідчать беззаперечно про погіршення якості земельної ділянки позивачки внаслідок побудови відповідачем гаражу. Інших доказів на підтвердження обставин порушення прав позивача фактом побудови відповідачем гаражу з порушенням будівельних норм суду першої інстанції не надано. 

За загальним правилом, закріпленим у частині другій статті 376 ЦК України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.
Самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: 1) власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; 2) власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; 3) самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проєкту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
За змістом частини сьомої статті 376 ЦК України у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил, суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову.
Також стаття 103 ЗК України вказує, що власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив).
Суд першої інстанції задовольнив вимогу до відповідача про перебудову гаражу з дотриманням відстані до суміжної ділянки позивачки не менше 1м. 
Однак судом не встановлено чи можливо проведення такої перебудови, у тому числі, чи можливо з технічної точки зору встановлення водостоку, перекриття, інших облаштувань, які б дозволили уникнути попаданню опадів з даху гаражу на земельну ділянку позивачки, чи відмовляється відповідач від проведення таких заходів, не встановлено, яку саме шкоду наносить огорожі позивачки розташування гаражу відповідача, який неприпустимий вплив розташування гаражу відповідача має для ділянки сусіда. 
Крім того, відповідно до положень статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованих об`єктів містобудування належить також відповідним інспекціям державного архітектурно-будівельного контролю. Такий позов може бути пред`явлено до суду у разі, якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимог, установлених у приписі про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису, та/або якщо перебудова об`єкта є неможливою. 
Спірний гараж побудований не на земельній ділянці відповідача, а на земельній ділянці, яка знаходиться в комунальної власності. 
Отже, системний аналіз зазначених положень дає підстави для висновків про те, що самочинне будівництво підлягає безумовному знесенню, якщо: власник земельної ділянки заперечує проти визнання права власності за особою, яка здійснила таке будівництво; власник земельної ділянки не заперечує проти визнання права власності на самочинну забудову, однак така забудова порушує права інших осіб на зазначену земельну ділянку; самочинна забудова зведена на наданій земельній ділянці але з відхиленням від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, з істотним порушенням будівельних норм і правил, що порушує права інших осіб, за умови, що особа, яка здійснила самочинне будівництво, відмовилась від здійснення перебудови.
Відтак, вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть  заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.
Одночасно матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про порушення прав позивачів діями відповідача і наявність причинно-наслідкового зв`язку між здійсненням будівництва гаража відповідачем та впливом на об`єкти власності позивачки: земельну ділянку, огорожу. 
Враховуючи встановленні обставини, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами у відповідності до вимог статей 77-78 ЦПК України наявності порушень його права з боку відповідача тільки самим фактом розташування гаражу. Не містить інших доведених заперечень стосовно порушення прав позивачки тільки фактом розташуванням спірного гаражу і відзив її представника на апеляційну скаргу, крім посилань на погіршення якості землі внаслідок стікання опадів з даху гаражу. На підставі наведеного апеляційний суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивача про зобов`язання виконати перебудову гаражу відповідача необхідно відмовити у зв`язку з їх недоведеністю.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів прийшла до висновку про невідповідність рішення суду першої інстанції нормам матеріального і процесуального права тільки в частині зобов`язання відповідача провести перебудову гаражу.

Відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю шляхом зобов`язання відповідача перебудувати самочинно встановлену господарську споруду (гараж), що розташована за межами ділянки по АДРЕСА_5 , з дотриманням відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни цієї будівлі до огорожі на межі суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3 не менше ніж 1,0 м, необхідно скасувати, ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні таких позовних вимог за недоведеністю. 

За результатами апеляційного перегляду справи колегія суддів дійшла висновку, що в решті оскаржене рішення відповідає вимогам статей 263-264 ЦПК України, тому зміні або скасуванню не підлягає. 

Інші доводи апеляційної скарги відповідача не знайшли свого підтвердження. Заява ОСОБА_1 про винесення апеляційним судом окремої ухвали стосовно власних процесуальних дій під час перегляду справи із вимогою про прийняття письмових доказів обставин, які виникли після ухвалення оскарженого рішення, задоволенню не підлягає, оскільки це суперечить положенням статей 262, 367 ЦПК України. 

Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, Івано-Франківський апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 18 грудня 2025 року скасувати в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування власністю шляхом зобов`язання ОСОБА_1 перебудувати самочинно встановлену господарську споруду (гараж), що розташована за межами ділянки по АДРЕСА_5 , з дотриманням відстані від найбільш виступаючої конструкції стіни цієї будівлі до огорожі на межі суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_3 не менше ніж 1,0 м, і в цих позовних вимогах відмовити. 
В решті оскаржене рішення залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Повне судове рішення складено 12 червня 2026 року. 

Судді Є.Є. Мальцева
В.А. Девляшевський 
О.В. Пнівчук