Справа № 149/193/26 
Провадження № 33/801/441/2026
Категорія: 146 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Павлюк О. О.
Доповідач: Береговий О. Ю.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
27 квітня 2026 року	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі судді судової палати з розгляду цивільних справ Берегового О. Ю.,
за участі захисника особи, яка притягується до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 адвоката Костюка Сергія Миколайовича, представника потерпілої ОСОБА_2 адвоката Поворознюка Бориса Миколайовича
розглянув апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Костюка Сергія Миколайовича на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП, 
встановив:

Згідно з протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №565755 від 13 січня 2026 року, цього ж дня о 16:00 год. по вул. Монастирська, 71 в м. Хмільник Вінницької області ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом Беларус 82.1, д.н.з. НОМЕР_1 та здійснюючи поворот ліворуч на прилеглу територію, при цьому завчасно не подавши відповідний сигнал повороту до початку маневру та не переконався, що це буде безпечно і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, в результаті чого здійснив зіткнення із транспортним засобом PEUGEOT 308, д.н.з. НОМЕР_2 , внаслідок чого транспортний засіб отримав механічні пошкодження, чим порушив вимоги п. 9.4, 10.1 ПДР України, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2026 року  ОСОБА_1  визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 850 гривень на користь держави та стягнуто з нього в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 грн. 
Не погоджуючись із такою постановою суду першої інстанції, захисник ОСОБА_1 – адвокат Костюк Сергій Миколайович оскаржує її в апеляційному порядку. Вважаючи оскаржувану постанову винесеною за неналежного дослідження доказів, з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати, а провадження у справі – закрити у зв`язку із відсутністю складу адміністративного правопорушення.
Обґрунтовуючи доводи скарги апелянт вказує, на невідповідність висновків фактичним обставинам справи, зазначаючи, що суд першої інстанції не надав належної оцінки наявності в діях ОСОБА_1 порушень п. 9.4, 10.1 ПДР України, зазначених у протоколах про адміністративне правопорушення. Також захисник покликається на те, що матеріалами справи не доведено винуватість ОСОБА_1 в тому, що він, виконуючи поворот ліворуч, не переконався, що це буде безпечним та скоїв зіткнення.
Крім того, адвокатом Костюком С.М. у апеляційній скарзі порушується питання поновлення строку на апеляційне оскарження, яке мотивовано тим, що останнім днем ??для подання апеляційної скарги відповідно до вимог ст. 294 КУпАП був вихідний день.
Відповідно зі ст. 289 КУпАП постанова у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником протягом десяти днів з дня винесення постанови.
Постанова Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області ухвалена 26 березня 2026 року.
Відповідно до норм чинного законодавства, яке підлягає застосуванню за аналогією при розгляді справ про адміністративні правопорушення, якщо останній день 10-денного строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, то днем закінчення строку вважається перший після нього робочий день.
Десятиденний рядок на апеляційне оскарження закінчився 04 квітня 2026 року, який був вихідним днем (субота), а отже останній день строку на апеляційне оскарження переноситься на понеділок 06 квітня 2026 року
Таким чином, оскільки апеляційна скарга на постанову подана захисником Костюком С.М. через електронний кабінет підсистеми «Електронний суд» 05 квітня 2026 року у апеляційного суду відсутні підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження, оскільки скаргу подано у встановлений законом в строк.
Заслухавши пояснення особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Статтею 245 КУпАП визначені завдання провадження у справах про адміністративні правопорушення. Це своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо підчас розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом. Згідно з п. 2 ч. 8 цієї статті за наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції має право, зокрема, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову суду першої інстанції без змін.
Відповідно до положень ст. 251 КУпАП вина особи у вчиненні адміністративного правопорушення доводиться доказами. Доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи у його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків.
Статтею 280 КУпАП передбачено, що орган ( посадова особа ) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Постанова суду відповідно до вимог ст. 283 КУпАП має ґрунтуватися на обставинах, установлених при розгляді справи, тобто на достатніх, незаперечних та безсумнівних доказах.
Судом першої інстанції ураховані вищезазначені положення закону, вжито спрямованих на встановлення всіх обставин справи належних заходів, що мають значення для її правильного вирішення. Висновок суду про доведеність вини  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, ґрунтується на зібраних у справі та перевірених доказах, які оцінені судом першої інстанції у їх сукупності, що відображено у мотивувальній частині оскаржуваної постанови суду.
Права та обов`язки учасників дорожнього руху визначені Правилами дорожнього руху, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306.
Висновки суду першої інстанції про наявність в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, відповідає фактичним обставинам справи та підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами, які були досліджені судом першої інстанції, зокрема: 
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №565755 від 13 січня 2026 року;
- відеозаписом з нагрудної камери працівника поліції, який до матеріалів справи долучено за клопотанням представника потерпілого - адвоката Савчук О. Л., на вказаному відеозаписі зафіксовано, як ОСОБА_1 повідомляє працівникам поліції, що покажчик повороту він увімкнув за 20-25 м до повороту, однак на відеозаписі також зафіксовано, що транспортні засоби на місці ДТП перебувають з увімкненими сигналами аварійної зупинки, при цьому будь-які сигнали на задній частині причепа трактора (габаритні вогні, сигнали зупинки, аварійної сигналізації) не працюють;
- схемою місця ДТП підписаною учасниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 без зауважень, у якій відображені відповідне розташування транспортних засобів, заміри, напрямок руху, а також зазначено відомості про стан освітлення, дорожного покриття, дорожньої розмітки та інші відомості, що мають значення для правильного вирішення справи.
Поряд з цим, судом першої інстанції враховано пояснення учасників ДТП та свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які також були допитані у судовому засіданні та підтвердили, що під час здійснення маневру обгону автомобілем PEUGEOT 308 у трактора, який рухався попереду не було увімкнено лівого покажчика повороту.
Доводи апеляційної скарги з приводу того, що ОСОБА_1 дотримав усі вимоги ПДР України під час виконання маневру повороту ліворуч, не є спроможними та не спростовують вірних висновків суду першої інстанції, з якими погоджується й апеляційний суд.
Суд апеляційної інстанції критично ставиться до доводів скарги про те, що пояснення свідка ОСОБА_3 не можуть бути взяті судом до уваги, так як він є другим учасником ДТП, оскільки відповідно до ст. 272 КУпАП, як свідок у справі про адміністративне правопорушення може бути викликана кожна особа, про яку є дані, що їй відомі які-небудь обставини, що підлягають установленню по даній справі. 
Разом із тим, апеляційний суд зазначає, що показання свідків підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.
Оцінюючи показання свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , апеляційний суд зазначає, що вони узгоджуються між собою, з матеріалами схеми ДТП та відеозаписом, що свідчить про їх достовірність.
Також не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що суд не надав оцінки наявності в діях ОСОБА_1 порушень п. 9.4, 10.1 ПДР України, зазначених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Як убачається з оскаржуваної постанови, суд першої інстанції детально проаналізував матеріали справи, навів конкретні пункти ПДР, вимоги яких порушив ОСОБА_1 , дослідив усі наявні докази та дав їм належну правову оцінку у результаті чого встановив, що ОСОБА_1 завчасно не подав сигнал повороту (порушення п. 9.4 ПДР) та не переконався в безпеці маневру (порушення п. 10.1 ПДР), що призвело до зіткнення з іншим транспортним засобом.
Також, апеляційний суд відхиляє посилання скаржника про те, що суд помилково дійшов висновку щодо місця зіткнення транспортних засобів.
Зазначені посилання спростовуються наявними у матеріалах справи доказами, зокрема: схемою ДТП та показами свідків, якими чітко встановлено механізм ДТП.
В цілому досліджені судом докази є логічними і послідовними, узгодженими між собою та дають суду достатні підстави вважають, що вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, поза розумним сумнівом доведена в ході судового розгляду.
При накладенні адміністративного стягнення судом відповідно до вимог ст. 33 КУпАП враховано характер вчиненого правопорушення, особу порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність.
За таких обставин, відсутні підстави ставити під сумнів відомості, що об`єктивно зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення. Доказів, які спростовують правильність висновків суду першої інстанції, скаржником не надано, і матеріали справи їх не містять.
Порушень норм КУпАП під час складання протоколу, які потягли б безумовне скасування постанови суду, апеляційним судом не встановлено.
Україна як Висока Договірна Сторона Конвенції Ради Європи про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року гарантує кожному, хто перебуває під її юрисдикцією, право на справедливий суд, закріплене у статті 6 цієї Конвенції, згідно з пунктом першим якої кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» національні суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та протоколи до неї і практику Європейського суду як джерело права.
Вимога пункту першого статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо обґрунтування судових рішень не може розумітися як обов`язок суду детально відповідати на кожен довід заявника. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення ( Seryavin and others v. Ukraine, № 4909/04, § 58, Європейський суд з прав людини, від 10 лютого 2010 року; Проніна проти України, № 63566/00, § 23, Європейський суд з прав людини, від 18 липня 2006 року ). Стаття 6 Конвенції також не встановлює правил щодо допустимості доказів або їх оцінки, що є предметом регулювання в першу чергу національного законодавства та оцінки національними судами. Проте Європейський суд з прав людини оцінює ступінь умотивованості рішення національного суду, як правило, з точки зору наявності в ньому достатніх аргументів стосовно прийняття чи відмови у прийнятті саме тих доказів і доводів, які є важливими, тобто такими, що були сформульовані заявником ясно й чітко та могли справді вплинути на результат розгляду справи.
Як висновок, апеляційний суд дійшов переконання, що наведені в апеляційній скарзі аргументи, мотиви невинуватості  ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого, ст. 124 КУпАП, не спростовують правильний висновок судді суду першої інстанції, не свідчать про порушення судом при розгляді цієї адміністративної справи норм матеріального чи процесуального права. З огляду на викладене, апеляційний суд не знаходить законних підстав для скасування законної постанови Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2026 року, яка є законною, правильною та об`єктивною, такою, що відповідає фактичним обставинам справи.
Керуючись ст. 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

постановив:

Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Костюка Сергія Миколайовича – залишити без задоволення.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 26 березня 2026 року у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького
апеляційного суду О. Ю. Береговий