ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

28 травня 2026 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 740/4985/25
Головуючий у першій інстанції – Роздайбіда О. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1137/26

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючої – судді – Шарапової О.Л.,
суддів – Онищенко О.І., Скрипки А.А.
секретар: Шапко В.М.
Сторони:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент»,
відповідач: ОСОБА_1 .
Особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_1 .
Оскаржується рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року, суддя Роздайбіда О.В., місце ухвалення оскаржуваного рішення – місто Ніжин.
В С Т А Н О В И В:
У серпні 2025 року ТОВ «ФК «Процент» звернулось до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №29794 від 10.03.2025 по нарахованим та несплаченим процентам у розмірі 38 640,00 грн за період з 10.03.2025 по 25.08.2025, що нараховані відповідно до п.1.2. Кредитного договору за ставкою 1% за кожен день користування кредитом (365,00% річних), 11 500,00 грн штраф за порушення умов Кредитного договору (за наявності) та судові витрати в розмірі 12 422,40 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 10.03.2025 між ТОВ «ФК «Процент» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 29794 в електронній формі, відповідно до умов якого відповідач отримала кредит у розмірі 23 000,00 грн, строком на 740 днів (до 10.03.2027), шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_1 , емітовану АБ «Укргазбанк», зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 1,00 % від суми кредиту за кожен день користування (365,00% річних). У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору виникла заборгованість.
Рішенням Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Процент» заборгованість за кредитним договором № 29794 від 10.03.2025 по нарахованим та несплаченим процентам за період з 10 березня 2025 року по 25 серпня 2025 року у розмірі 38 640,00 гривень, 1 866 гривень 70 копійок судового збору, судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 000 гривень.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить оскаржуване рішення скасувати в частині задоволення позовних вимог та постановити нове про відмову у задоволенні позову повністю, вирішити питання судових витрат.
Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду в оскаржуваній частині є незаконним. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу посилається на залишення судом поза увагою того факту, що її чоловік проходить службу у Державній службі України з надзвичайних ситуацій та безпосередньо брав участь у ліквідації наслідків ворожого удару по території нафтобази ТОВ «ВКФ Агронафтопродукт». Отже, виконання службових обов`язків здійснювалося в умовах воєнного стану та безпосередньо пов`язане з ліквідацією наслідків збройної агресії. Наведене свідчить, що зазначені обставини мають істотне значення для правильного вирішення спору, оскільки безпосередньо пов`язані з особливими правовими гарантіями соціального захисту осіб, які виконують обов`язки щодо захисту безпеки держави та населення в умовах воєнного стану.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що на момент звернення до суду строк виконання основного зобов`язання ще не настав. 
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що в матеріалах справи відсутні докази направлення відповідачці вимоги про дострокове повернення кредиту та встановлення строку для виконання такого зобов`язання.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що заявлена до стягнення заборгованість за нарахованими процентами у сумі 38 640 грн не є співмірною сумі кредиту в сумі 23 000,00 грн, суперечать принципам розумності та добросовісності. У період нарахування процентів вона перебувала на обліку в центрі зайнятості та отримувала допомогу по безробіттю у розмірі близько 8 000 грн на місяць, у той час як позивач нараховував проценти у розмірі 230 грн за кожен день користування кредитом, що становить близько 6 900 грн на місяць.
Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що вона зверталась до позивача щодо реструктуризації заборгованості у зв`язку зі складним матеріальним становищем, проте жодних реальних пропозицій врегулювання надано не було.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд установив таке.
Встановлено, що 10.03.2025 між ТОВ «Фінансова Компанія «Процент» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №29794 в електронному вигляді, шляхом підписання кредитного договору електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 737974 (а.с.45-50). 
Відповідно до умов договору відповідачка отримала кредит у розмірі 23 000 гривень строком на 730 днів шляхом переказу на її платіжну картку № НОМЕР_2 (п.1.1., п.1.6.).
У відповідності до п. 1.1 договору позивач надав відповідачці грошові кошти в розмірі 23 000, 00 грн, на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки за користування ним, у строк визначений договором. 
Згідно з п. 1.2 договору процентна ставка за користування кредитом становить 1,0 % за кожен день (реальна ставка становить 365,00%) користування кредитом та є фіксованою. Відповідно до п. 1.3 строк надання кредиту становить 730 днів, зі сплатою кредиту в кінці строку користування згідно додатку № 1.
Відповідно до п.п. 2.4.1. Кредитного договору, позичальник зобов`язується у встановлений договором строк сплачувати нараховані проценти за користування кредитом, штрафна санкції (у разі наявності) та повернути кредит.
Згідно з п. 4.2 Кредитного договору нарахування процентів за цим договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування кредитом. При цьому проценти за користування кредитом нараховуються щоденно, з дня його надання позичальнику (дня перерахування грошових коштів на електронний платіжний засіб позичальника), до дня повернення суми кредиту, визначеної у Додатку 1 цього Договору (зарахування грошових коштів на поточний рахунок Товариства, зазначений у пункті 9 цього Договору) включно. Нарахування і сплата процентів проводиться на залишок заборгованості за кредитом.
Відповідно до Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача, графіку платежів та реальної річної процентної ставки до Кредитного договору, сторони погодили, що загальна вартість кредиту за розрахунковий період з 10.03.2025 по 10.03.2027 становить 190 900,00 грн, яка складається з суми кредиту у розмірі 23 000,00 грн та нарахованих процентів 167 900,00 грн. Даний додаток підписаний відповідачем електронним підписом з одноразовим ідентифікатором 737974 (а.с.50 зворот -52). 
Відповідно до листа ТОВ «Пейтек» від 31.07.2025 №20250731 підтверджено перерахування коштів відповідачці: успішно перераховано кошти на платіжну картку клієнта з маскою № НОМЕР_3 від ТОВ «ФК «Процент» на суму 23 000,00 грн (а.с.44 зворот).
Між сторонами виник спір з приводу неповернення грошових коштів, отриманих в кредит, та відповідальності за неналежне виконання зобов`язань позичальником.
Частиною 1 статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною 1 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
За правилом ч.1 ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до чч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.
У відповідності дост.6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст.627 ЦК України).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою ст.638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч.2 ст.639 ЦК України).
Абзац другий ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Частиною 1 ст.1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Приписами ч.1 ст.1048 ЦК України визначено, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст.1055 ЦК України).
Як вбачається з матеріалів справи, кредитний договір був укладений сторонами в електронній формі.
Особливості укладання кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію».
Згідно з п.6 ч.1 ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
При цьому одноразовий ідентифікатор це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (п.12 ч.1 ст.3 Закону).
Відповідно до ч.3 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (ч.4 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Згідно із ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
За правилом ч.8 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» у разі, якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Таким чином, укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Задовольняючи позовні вимоги частково та стягуючи лише проценти і відмовляючи у стягненні штрафу, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки прострочення заборгованості за кредитним договором відбулося у період дії в Україні воєнного стану, відповідач звільнений від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення, а тому вимоги позивача про стягнення 11 500,00 грн штрафу є безпідставними.
Колегія суддів в цілому погоджується з аргументами суду першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги про те, що оскаржуваним рішенням суду порушуються вимоги Закону України «Про соціальний і правові захист військовослужбовців та членів їх сімей», апеляційний суд вважає безпідставним та відхиляються з наступних міркувань.
Так, відповідно до ч. 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правові захист військовослужбовців та членів їх сімей» встановлено, що Військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля, а також крім кредитних договорів щодо придбання та встановлення фотоелектричних модулів та/або вітрових електроустановок разом із гібридними інверторами та установками зберігання енергії, проценти за якими можуть бути погашені чи компенсовані за рахунок третіх осіб або держави.
Дана пільга поширюється та діє для військовослужбовців з початку (18.03.2014) і до закінчення особливого періоду, для резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду.
Банки під час дії особливого періоду не мають право нараховувати відсотки, а у випадку нарахування зобов`язані їх списати. Для реалізації вказаного права на пільгу, необхідно письмово повідомити банк про проходження військової служби та надати підтверджуючі документи (копію військового квитка з відповідною службовою відміткою, копію довідки про призов військовозобов`язаного на військову службу, копію витягу з наказу або довідки про зарахування до списків військової частини). Національний Банк України у своєму листі від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг з наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Оцінюючи надані відповідачкою докази, зокрема службове посвідчення Серії НОМЕР_4 , Витяг з ЄРДР № кримінального провадження 22025270000000173, лист Служби Безпеки України від 09.10.2025, копію Акту №8 спеціального розслідування нещасного випадку (а.с.74 зворот, 76, 76 зворот, 77-81), суд першої інстанції встановив, що чоловік відповідачки ОСОБА_2 проходить службу в Державній службі України з надзвичайних ситуацій, яка є органом управління та силою цивільного захисту, на службовців якої дія Закону України «Про соціальний і правові захист військовослужбовців та членів їх сімей» не поширюється, у зв`язку з чим відповідачка не має права на пільги, передбачені п.15 ст.14 цього Закону. 
Інші доводи апеляційної скарги протирічать приписам законодавства та спростовуються письмовими доказами по справі, а тому не дають підстав для скасування вірного по суті судового рішення. 
Позивачем понесені витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції в сумі 3 000 грн., які підлягаюють стягненню з відповідачки.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 02 березня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Процент» у відшкодування витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції 3 000 грн. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуюча: Судді: