ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року	Львів	Справа № 460/15151/25 пров. № А/857/52669/25	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючої судді	Хобор Р. Б.,	
суддів:	Бруновської Н. В.,	
 	Запотічного І. І., 	
розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року, що ухвалила суддя К.М. Недашківська, у місті Рівному, у справі № 460/15151/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області, у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нездійснення ОСОБА_1 з 10 квітня 2025 року перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 10 квітня 2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 2020 року перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області як одержувач пенсії за вислугу років, призначеної на підставі п. “а” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (далі також Закон № 1788-ХІІ).
З 10 квітня 2025 року відповідач призначив позивачу пенсію за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” (далі також Закон № 1058-ІV), однак при обчисленні розміру цієї пенсії застосував показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2017-2019 роки, тобто той показник, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.
Позивач вважає таку бездіяльність відповідача щодо нездійснення перерахунку протиправною, оскільки, на думку позивача, у спірному випадку має місце призначення іншого виду пенсії за іншим законом, а не переведення з одного виду пенсії на інший в межах одного закону, оскільки право на пенсію за вислугу років виникло у позивача на підставі Закону № 1788-ХІІ, який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-ІV.
Таким чином позивач вважає, що для визначення розміру пенсії за віком необхідно враховувати середню заробітну плату (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки, а не застосовувати показник середньої заробітної плати, який враховувався під час призначення попереднього виду пенсії.
06 листопада 2025 року Рівненський окружний адміністративний суд прийняв рішення, відповідно до якого позов задовольнив повністю.
Визнав протиправною бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нездійснення ОСОБА_1 з 10 квітня 2025 року перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язав Головне управління Пенсійного фонду України в Рівненській області здійснити ОСОБА_1 з 10 квітня 2025 року перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум.
Стягнув на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень – Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області суму судового збору у розмірі 968 грн 96 коп.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачу пенсію за вислугу років призначено за нормами Закону № 1788-ХІІ, призначення якої не входило до правового регулювання Закону № 1058-ІV, а є спеціальною пенсією для конкретно визначеного кола осіб, тому, отримуючи пенсію за Законом № 1788-ХІІ, позивач не користувався жодним із видів пенсій, встановлених Законом № 1058-ІV, а призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV є призначенням пенсії вперше.
Суд першої інстанції виходив з того, що ч. 3 ст. 45 Закону № 1058-ІV регламентує порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший, тому показник середньої заробітної плати при такому переведенні має бути незмінним. Однак, якщо має місце призначення іншої пенсії за іншим законом, має враховуватись показник середньої заробітної плати за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
При цьому суд першої інстанції вважав, що у випадку призначення особі пенсії за вислугу років, і надалі, при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV, має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення з одного виду пенсії на інший, тому показник заробітної плати має враховуватися за три календарні роки, що передують року призначення нового виду пенсії.
Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач мав здійснити обчислення пенсії за віком, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, а не застосувувати показник середньої заробітної плати за 2017-2019 роки.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив відповідач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Таку позицію обґрунтовує тим, що суд першої інстанції, не врахував те, що статтею Закону № 1788-ХІІ для відповідних категорій осіб передбачено не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку, а пенсія за віком на пільгових умовах призначається та виплачується у порядку та на умовах, що визначені Законом № 1058-ІV.
Відповідач зазначає, що з 01 січня 2004 року Закон № 1058-ІV є основним законом, який визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, а відповідно до п. 2-1 розділу XV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-ІV, пенсія за вислугу років призначається особам, які мають вислугу років та стаж, передбачені статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-ХІІ, з дотриманням умов, передбачених цим Законом. При цьому розмір такої пенсії визначається відповідно до ст. 27 та з урахуванням норм ст. 28 Закону № 1058-ІV, а фінансується вона за рахунок коштів Державного бюджету України.
Апелянт стверджує, що порядок переведення з одного виду пенсії на інший регламентовано ст. 45 Закону № 1058-ІV, за змістом якої, показник середньої заробітної плати при переведенні з одного виду пенсії, призначеної саме за Законом № 1058-ІV, на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої зазначеним нормативно-правовим актом.
З огляду на наведене відповідач вважає, що позивач не має права на повторне призначення того самого виду пенсії за віком на загальних підставах, відповідно до Закону № 1058-ІV із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за три календарні роки, що передують зверненню за призначенням пенсії.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що ОСОБА_1 отримував з 2020 року пенсію за вислугу років відповідно до п. “а” ст. 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення” та перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Рівненській області.
З 10 квітня 2025 року відповідач призначив позивачу пенсію за віком, на підставі Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Відповідач здійснив призначення пенсії, у яку включив показник середньої заробітної плати за попередні три календарні роки, які передують рокові призначення пенсії, за 2017-2019 роки.
Позивач вважає, що розрахунок призначеної пенсії за віком повинен здійснюватися із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2022-2024 роки, тому звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону № 1058-ІV, за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
За приписами частини другої статті 40 Закону № 1058-IV, заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою: Зп = Зс х (Ск : К), де: Зп - заробітна плата (дохід) застрахованої особи для обчислення пенсії, у гривнях; Зс - середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії. Порядок визначення показників зазначеної заробітної плати затверджується ПФУ за погодженням з центральними органами виконавчої влади, що забезпечують формування державної фінансової політики, державної політики у сферах економічного розвитку, статистики. Ск - сума коефіцієнтів заробітної плати (доходу) за кожний місяць (Кз 1 + Кз 2 + Кз 3 + ... + Кз n); К - страховий стаж за місяці, які враховано для визначення коефіцієнта заробітної плати (доходу) застрахованої особи.
Згідно з пунктом 2-1 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, особам, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону України “Про пенсійне забезпечення”, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом України “Про пенсійне забезпечення”.
Розмір пенсії за вислугу років визначається відповідно до статті 27 та з урахуванням норми статті 28 Закону № 1058-IV. Пенсії за вислугу років фінансуються за рахунок коштів Державного бюджету України.
Відповідно до пункту 16 розділу ХV “Прикінцеві положення” Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Положення Закону України “Про пенсійне забезпечення” застосовуються в частині визначення права на пенсію за вислугу років для осіб, які на день набрання чинності Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій” мають вислугу років та стаж, необхідні для призначення такої пенсії.
Водночас частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший у пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами ПФУ.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Аналіз зазначених норм законодавства дає підстави вважати, що частиною третьою статті 45 Закону № 1058-IV встановлюється порядок переведення з одного виду пенсії, призначеної саме за цим Законом, на інший. Отже, показник середньої заробітної плати при переведенні на інший вид пенсії має бути незмінним, тобто таким, яким він був на час призначення пенсії, передбаченої Законом № 1058-ІV.
Статтею 55 Закону № 1788-XII визначено окремі категорії працівників інших галузей народного господарства, які мають право на пенсію за вислугу років, зокрема, відповідно до п. “а” цієї статті – робітники локомотивних бригад і окремі категорії працівників, які безпосередньо здійснюють організацію перевезень і забезпечують безпеку руху на залізничному транспорті та метрополітенах, - за списками професій і посад, що затверджуються в порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України; водії вантажних автомобілів, безпосередньо зайнятих у технологічному процесі на шахтах, у рудниках, розрізах і рудних кар`єрах на вивезенні вугілля, сланцю, руди, породи.
Статтею 7 Закону № 1788-XII передбачено, що звернення за призначенням пенсії може здійснюватися у будь-який час після виникнення права на пенсію. При цьому пенсії за віком та по інвалідності призначаються незалежно від того, припинено роботу особою на час звернення за пенсією чи ні. Пенсія за вислугу років призначається лише при залишенні роботи, яка дає право на цю пенсію.
Згідно з пунктом 11 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1, пенсія за вислугу років призначається у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії. У разі зарахування після призначення пенсії за вислугу років на роботу, яка дає право на цей вид пенсії, виплата пенсії припиняється і поновлюється з дня, що слідує за днем звільнення з роботи.
Апеляційний суд встановив, що у 2020 році позивач, набувши права на пенсію за вислугу років, на підставі п. “а” ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, звернувся до органу Пенсійного фонду за її призначенням, а 10 квітня 2025 року позивач вперше звернувся із заявою про призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-ІV.
Отже, у випадку звернення із заявою позивача, мало місце призначення іншої пенсії за іншим законом, а тому суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що право позивача на призначення пенсії за вислугу років у 2020 році виникло саме на підставі Закону № 1788-ХІІ (п. “а” ст. 55 Закону № 1788-XII), який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, ніж Закон № 1058-IV.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що Законом № 1058-ІV не передбачений такий вид пенсії як пенсія за вислугу років.
Таким чином, на переконання апеляційного суду, позивач має право на призначення пенсії за віком, відповідно до Закону № 1058-IV із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників у галузі економіки України за три календарні роки, що передують року звернення.
Наведений висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 16 червня 2020 року у справі № 127/7522/17, від 08 лютого 2024 року у справі № 500/1216/23, від 27 листопада 2024 року у справі № 560/11681/23, від 16 січня 2025 року у справі № 580/4901/22 та від 31 січня 2025 року у справі № 200/1478/24.
Щодо доводів апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував правові висновки, викладені в постанові Верховного Суду у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду від 22 жовтня 2024 року у справі № 300/5450/23, апеляційний суд зазначає таке.
Як встановлено зі змісту апеляційної скарги, у справі № 300/5450/23 судова палата сформувала висновок стосовно осіб, яким призначено пенсію за віком на пільгових умовах, для яких Закон № 1788-ХІІ передбачає не окремий вид пенсійного забезпечення, а пільгові умови для призначення пенсії за віком, які полягають у зменшенні пенсійного віку, тобто стосовно осіб, які вже отримують пенсію за віком, що є видом пенсії, передбаченим частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV.
Натомість, позивач отримував пенсію за вислугу років на підставі п. “а” ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, яка є окремим, спеціальним видом пенсійного забезпечення, не передбаченим частиною першою статті 9 Закону № 1058-ІV, тому, звернувшись 10 квітня 2025 року із заявою про призначення пенсії за віком, позивач не просив повторно призначити той самий вид пенсії, а вперше звернувся за призначенням пенсії за віком, як іншого виду пенсії за іншим законом.
За таких обставин апеляційний суд вважає, що правовідносини у справі № 300/5450/23, які стосуються переходу з пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком на загальних підставах, та правовідносини у цій справі, які стосуються призначення пенсії за віком особі, яка отримувала пенсію за вислугу років, не є подібними, тому наведені відповідачем висновки не спростовують правильності висновку суду першої інстанції про те, що призначення позивачеві пенсії за віком відповідно до Закону № 1058-ІV є призначенням пенсії вперше.
Щодо визначення дати, з якої належить здійснити позивачеві перерахунок пенсії за віком, апеляційний суд зазначає, що відповідач призначив позивачу пенсію за віком з 10 квітня 2025 року, відповідно до поданої позивачем заяви від 10 квітня 2025 року, а отже, перерахунок та виплату пенсії за віком, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2022, 2023 та 2024 роки належить здійснити саме з 10 квітня 2025 року, з урахуванням раніше виплачених сум.
Тому апеляційний суд вважає, що позивач має право на обчислення пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням цієї пенсії, а саме за 2022, 2023 та 2024 роки. 
Отже, що бездіяльність Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області щодо нездійснення позивачеві з 10 квітня 2025 року перерахунку та виплати пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2022, 2023 та 2024 роки, з урахуванням раніше виплачених сум, є протиправною, а зобов`язання відповідача здійснити такий перерахунок та виплату є належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача.
Цей висновок є підставою для задоволення позовних вимог повністю.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Оскільки апеляційний суд залишив рішення суду першої інстанції без змін, то розподіл судових витрат не проводиться.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Рівненській області залишити без задоволення, а рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 06 листопада 2025 року у справі № 460/15151/25 - без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття.
Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, передбачених пунктом 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду. 

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний