Справа № 137/432/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

"02" червня 2026 р. 

Літинський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Гопкіна П.В.,
за участі секретаря Іванової І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в с-щі Літин цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

25.03.2026 представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» звернувся до суду із вказаним позовом мотивуючи його тим, що 03.04.2020 між відповідачем ОСОБА_1 та ТОВ «Лінеура Україна» був укладений договір про надання споживчого кредиту №691982. Відповідно до умов договору ОСОБА_1 надано кредит у розмірі 6 000,00грн., а останній зобов`язався повернути кредит, сплатити відсотки за користування кредитом.
24.03.2021 між ТОВ «Лінеура Україна» та ТОВ ФК «Кредит-Капітал» укладено договір факторингу № ККЛУ-24032021, відповідно до умов якого ТОВ «Лінеура Україна» передав ТОВ ФК «Кредит-Капітал» за плату, а ТОВ ФК «Кредит-Капітал» прийняло належні ТОВ «Лінеура Україна» права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, вказаними у реєстрі боржників.
У порушення умов договору відповідач зобов`язання за вказаним договором належним чином не виконав, внаслідок чого у нього станом на дату складання позовної заяви виникла заборгованість в загальному розмірі – 21 390,00 грн., що складається із заборгованості по тілу кредиту - 6 000,00 грн., заборгованість по відсотках – 15 390,00 грн.
За наведених підстав представник ТОВ ФК «Кредит-Капітал» вимушений звернутися до суду з позовом про стягнення із відповідача ОСОБА_1 на користь позивача 21 390,00 грн. заборгованості за кредитним договором, 2 662,40 грн. судових витрат та 8 000,00 грн. у відшкодування витрат за надання правничої допомоги.
В судове засідання представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» не з`явився, в позовній заяві просить розглядати справу за відсутності представника позивача (а.с. 5 зв.).
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоча повідомлявся належним чином про місце дату та час судового засідання (а.с. 55-56), у тому числі відповідно до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с. 68).
Суд ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних доказів, оскільки позивач проти ухвалення заочного рішення не заперечував.
У відповідності до ч. 1 ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, яка належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; не з`явився в судове засідання без поважних причин та не повідомив про причини неявки; не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з`явилися у судове засідання.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків.
Так, згідно позиції позивача 03.04.2020 між ТОВ «Лінеура Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №69198. Вказаний договір з позичальником був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного та підписаного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг», а також з урахуванням особливостей, передбачених ст.3,11,12 Закону України «Про електронну комерцію» (а.с. 8-11).
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» стверджує, що ТОВ «Лінеура Україна» свої зобов`язання виконали в повному обсязі та надали відповідачу грошові кошти в розмірі 6 000,00 грн., що підтверджується довідкою ТОВ «Лінеура Україна» від 19.01.2026 (а.с. 24 зв.) згідно якої 03.04.2020 було перераховано кошти на платіжну карту клієнта НОМЕР_1 грошові кошти на суму 6 000,00 грн., призначення платежу:» зарахування 6000 грн на карту НОМЕР_1 ».
Проте сама квитанція не містить доказів того, що кошти фактично надійшли на рахунок відповідача або були ним використані.
02.04.2026 року судом задоволено клопотання представника позивача про витребування доказів (а.с. 47) та витребувано в АТ КБ «ПриватБанк» інформацію щодо того, чи була успішно здійснена транзакція від 03.04.2020 на суму 6 000 грн на банківську картку № НОМЕР_1 , власником якої є ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та чи були зараховані грошові кошти за цією транзакцією на відповідний рахунок власника банківської карти № НОМЕР_1 .
У свою чергу 29.04.2026 на адресу суду надійшла відповідь від АТ КБ «ПриватБанк» про те, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_3 ( НОМЕР_4 ). Також повідомлено, що по рахунку НОМЕР_5 ( НОМЕР_4 ) зарахування коштів на суму 6000 за період 03.04.2020-03.04.2020 р. відсутнє (а.с. 57).
04.05.2026 судом зобов`язано представника позивача до 02.06.2026 ознайомитися з відповіддю, отриманою від АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 63).
Будь-яких інших клопотань представником позивача не заявлено, пояснень на надано.
Таким чином, відсутні дані про фактичне зарахування коштів на будь-який рахунок відповідача. Відсутні також докази їх використання.
За вказаних обставин, з огляду на відсутність доказів фактичного зарахування та користування кредитними коштами відповідачем, а також на підставі наданих відомостей із банку для належного підтвердження факту надання позичальнику кредитних коштів необхідно звернутися до офіційних первинних документів, що фіксують господарські операції, оформлені відповідно до вимог законодавства.
Суд враховує, що для підтвердження фактичного надання кредитних коштів позичальнику необхідні первинні документи, що фіксують господарські операції, оформлені відповідно до законодавства. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», первинні документи повинні містити: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Без таких документів довести факт надання коштів позичальнику неможливо. Квитанція про платіж не відповідає цим вимогам, оскільки лише підтверджує переказ грошей від одного юридичного суб`єкта до іншого, але не містить підтвердження фактичного зарахування на рахунок конкретного отримувача та його використання.
Таким чином, з наведених норм законодавства вбачається, що доказом надання кредитодавцем позичальнику кредитних коштів є саме первинні документи, вимоги до яких встановлені Законом України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні».
Аналогічні за змістом висновки викладені у постанові Верховного Суду від 11 вересня 2019 року по справі №755/2284/16-ц, провадження №61-4685св19.
Обґрунтовуючи висновки про обов`язок сторони належним чином використовувати процесуальні права, у рішенні від 07 липня 1989 у справі «Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain» Європейський суд з прав людини зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, пов`язаних зі зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до вимог частин 3 та 4статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Звертаючись до суду, позивач у позовній заяві виклав обставини, якими обгрунтовував свої вимоги, зазначив докази, що підтверджують вказані обставини, разом з тим, не заявляв додаткових клопотань про вжиття заходів забезпечення доказів, та не зазначав про докази, які не можуть бути подані разом із позовною заявою із поважних причин.
Представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» просило розглянути справу у їх відсутність, клопотання про витребування додаткових доказів та інших документів не заявляли (а.с. 5 зв.).
Отже, позивач на власний розсуд розпорядився своїми правами, а тому несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням ним процесуальних дій.
Аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 755/18920/18, провадження № 61-17205ск19.
Відповідно до ч.1ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Додана до позовної заяви довідка від 25.08.2025, з якої вбачається, що ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від імені платника ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» здійснило грошовий переказ на суму 6000,00 грн не свідчить про фактичне отримання відповідачем кредитних коштів (а.с. 24 зв.).
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено факт перерахування кредитних коштів на рахунок відповідача; факт фактичного користування кредитними коштами відповідачем; відповідність наданих доказів вимогам законодавства для підтвердження господарських операцій.
У зв`язку із недоведенням позивачем факту перерахування кредитних коштів та фактичного користування ними відповідачем, підстави для стягнення заборгованості за тілом кредиту та нарахованими відсотками відсутні, а відтак підстави для задоволення позову відсутні.
Оскільки позов задоволено не було, понесені позивачем судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідача та залишаються за позивачем.
Керуючись ст. ст. 526, 527, 530, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 2, 81, 141, 209, 247, 263-268 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя : Гопкін П. В.