Справа № 357/16206/25
Провадження № 2/357/1911/26
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 травня 2026 року місто Біла Церква
Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі: головуючого судді – Бондаренко О. В., за участю секретаря судового засідання – Бондар Ж.А., учасників справи: позивача – ОСОБА_1 , представника третьої особи – адвоката Погребняка В.О., розглянувши у порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні залі суду № 3 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,
В С Т А Н О В И В :
25.09.2025 ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, шляхом направлення засобами поштового зв`язку, що зареєстрований судом 08.10.2025, мотивуючи тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 , яка була зареєстрована та постійно проживала у місті Біла Церква Київської області. Після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , яку вона бажає оформити. Інший спадкоємець за законом є її рідним братом, сином спадкодавця, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Нотаріус їй відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у зв`язку із пропущенням шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини та рекомендовано звернутися до суду з питанням про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Так, об`єкт спадкування протягом встановленого ст. 1270 ЦК України строку вона не прийняла, одна заяву у шестимісячний строк нотаріусу не подала з поважних причин. Зокрема, після смерті матері вона перебувала у службовому відрядженні, пов`язаному із проходженням курсів підвищення кваліфікації у військовому навчальному закладі. Виконання службових обов`язків у цей період вимагало її особистої присутності та не передбачало можливості переривати відрядження або залишати місце навчання для здійснення необхідних дій щодо прийняття спадщини. У зв`язку з цим, вона фактично була позбавлена можливості своєчасно звернутися до нотаріуса, оскільки не могла вільно розпоряджатися своїм часом і місцем перебування. Таким чином, вона вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини із дійсно поважної причини, через об`єктивні, непереборні та істотні труднощі вчасно не змогла звернутися до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому просила визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , терміном на 2 місяці з дати набрання рішенням законної сили.
08.10.2025 протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Бондаренко О.В. та 09.10.2025 передано до розгляду.
10.10.2025судом постановлено ухвалу, якою прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження з призначенням підготовчого засідання.
10.10.2025 судом постановлено ухвалу, про витребування з Другої білоцерківської державної нотаріальної контори належним чином завіреної копії спадкової справи з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи/заповіти) щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Біла Церква Київської області ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженки села Межиріч Канівського району Черкаської області.
12.11.2025 судом постановлено ухвалу, про визнання обов`язкової явки позивача - ОСОБА_1 у підготовче засідання для вирішення питань, згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України, продовження підготовчого провадження на тридцять днів та відкладення підготовчого засідання.
11.12.2025 судом постановлено ухвалу, якою замінено первісного відповідача - Білоцерківську міську територіальну громаду в особі Білоцерківської міської ради Білоцерківського району Київської області на належного відповідача – ОСОБА_2 , та відкладено підготовче засідання.
23.01.2026 судом постановлено ухвалу, про визнання обов`язкової явки у судове засідання відповідача - ОСОБА_2 .
23.01.2026 судом постановлено ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду матеріалів поданих 12.11.2025 Другою білоцерківською державною нотаріальною конторою на виконання ухвали суду від 10.10.2025; про залучення у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, ОСОБА_3 ; про відкладення підготовчого засідання.
17.02.2026 представник третьої особи, адвокат Погребняк Володимир Олексійович, подав до суду, шляхом направлення у системі «Електронний суд» письмові пояснення щодо спору обґрунтовуючи тим, що ОСОБА_3 залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, оскільки спір стосується спадкового майна — житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений будинок був успадкований відповідачем ОСОБА_2 , а ІНФОРМАЦІЯ_4 проданий ОСОБА_3 , яка на даний час є добросовісним набувачем нерухомості та законним власником цього будинку. ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , отже, перебіг шестимісячного строку для прийняття спадщини розпочався 02 травня 2024 року.Позивач у позовній заяві про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, як поважну причину пропуску строку, зазначає перебування у навчальному відрядженні. Разом з тим, зазначене відрядження тривало лише два місяці, тоді як загальний строк для прийняття спадщини становить шість місяців. Отже, позивач мала щонайменше чотири місяці до початку відрядження для реалізації свого права на подання заяви про прийняття спадщини, однак цим правом не скористалася. Більше того, наказ про направлення у відрядження був виданий за два тижні до його початку – 21.08.2024, про що позивачка була належним чином ознайомлена. Таким чином, навіть після отримання інформації про майбутнє відрядження вона мала реальну можливість завчасно звернутися до нотаріуса та подати відповідну заяву, однак безпідставно цього не зробила. Окрім того, під час перебування у відрядженні позивач не була позбавлена можливості подати заяву поштою з нотаріально посвідченим підписом. Таким чином, саме по собі перебування у відрядженні протягом двох місяців не може розцінюватися як об`єктивна, непереборна та істотна перешкода для подання заяви про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Фактично позивач не зверталася до нотаріуса із письмовою заявою про прийняття спадщини. Єдиним її зверненням було усне запитання нотаріусу, на яке вона отримала роз`яснення, а не відмову у вчиненні нотаріальної дії. Позивач звернулася до нотаріуса усно лише у вересні 2025 року — через рік після спливу строку для прийняття спадщини та вже після отримання інформації про продаж майна і отримання братом грошових коштів за даний продаж. До цього часу вона не вчиняла жодних дій, спрямованих на прийняття спадщини, що свідчить про відсутність наміру реалізувати відповідне право у встановлений законом строк. Навіть після повернення з навчання позивач не скористалася відкритою спадковою справою, не звернулася до нотаріуса та не намагалася врегулювати питання з братом щодо вступу у спадщину. Об`єктивних перешкод для цього не існувало. Крім того, довідка про проходження навчання не містить інформації щодо конкретних дат та графіку занять, зокрема чи припадали заняття на вихідні дні. Відомо, що друга Білоцерківська нотаріальна контора здійснює прийом громадян у суботу та відкривається о 7:50, що дозволяло позивачу звернутися до нотаріуса до початку навчання. Таким чином, перебування позивача на території України, наявність законних способів подання заяви, відкритість спадкової справи та відсутність будь-яких об`єктивних перешкод, свідчать про те, що строк було пропущено з причин власної бездіяльності, а не через обставини непереборної сили. Верховний Суд у своїх постановах визнає юридичне значення саме незначного, мінімального пропуску строку за наявності поважних причин, а у даній же справі строк для прийняття спадщини пропущено майже на рік. Такий тривалий період бездіяльності позивача не може вважатися незначним та істотно відрізняється від наведених у практиці Верховного Суду випадків. Крім того, у постанові від 13 квітня 2023 року у справі № 607/13549/21 Верховний Суд зазначив, що навіть в екстрених випадках, коли існує ризик пропущення строку, спадкоємець має можливість направити нотаріусу електронне повідомлення (аналог телеграми) про прийняття спадщини відповідно до пункту 2.1 глави 10 Порядку № 296/5. Таким чином, законодавство України передбачає альтернативні та спрощені способи реалізації права на прийняття спадщини навіть за наявності об`єктивних труднощів. Позивач не скористалася жодним із передбачених законом механізмів ані до відрядження, ані під час нього, ані протягом тривалого часу після спливу строку. За таких обставин відсутні підстави вважати пропуск строку поважним або таким, що відповідає критеріям, сформульованим у практиці Верховного Суду. Таким чином, сукупність наведених обставин свідчить про те, що пропуск строку для прийняття спадщини стався не з причин, які об`єктивно унеможливлювали реалізацію спадкових прав, а виключно внаслідок пасивної поведінки позивача. Позивач мала достатній час до відрядження, була завчасно повідомлена про його початок, не була позбавлена можливості подати заяву дистанційно, а також протягом тривалого часу після спливу строку не вчиняла жодних юридично значимих дій. Лише після відчуження спадкового майна вона проявила інтерес до спадщини. Отже, негативні наслідки пропуску строку є результатом виключно її власної бездіяльності та не можуть покладатися на інших осіб, у тому числі на добросовісного набувача майна. Враховуючи викладене, правові підстави для встановлення додаткового строку на прийняття спадщини відсутні, тому просив відмовити ОСОБА_1 у визначенні додаткового строку для прийняття спадщини.
03.03.2026 судом постановлені ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду письмових пояснень щодо спору, поданих 17.02.2026 представником третьої особи; про відкладення підготовчого засідання за клопотанням позивача, для подання додаткових доказів.
27.03.2026 судом постановлені ухвали, які занесені до протоколу судового засідання, про прийняття до розгляду додаткових доказів, поданих позивачем 20.03.2026; про прийняття до розгляду заяви відповідача про визнання позову з доказами поважності причин неявки до суду; про відмову у задоволенні клопотання позивача щодо вилучення зі складу учасників справи третьої особи.
27.03.2026 судом постановлено ухвалу, про закриття підготовчого провадження та призначення справи до розгляду по суті.
07.05.2026 судом постановлено ухвалу, яка занесена до протоколу судового засідання, про перехід до стадії ухвалення судового рішення та відкладення ухвалення і проголошення судового рішення на 18.05.2026 – 16:30, згідно із ч.3 ст. 124, ч.1 ст. 224, ч.6 ст. 259 ЦПК України.
Позивач - ОСОБА_1 у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі та зазначила, що вона з жовтня 2019 року не спілкувалася із матір`ю через образи та складні відносини, про її смерть не знала, як і не знала, що її брат оформить спадщину без неї. Про смерть матері вона довідалася випадково, коли їй 12.08.2025 знайома людина повідомила про те, що спадковий будинок виставлений на продаж. Після чого вона звернулася до ріелторів з питанням зупинити продаж, але не встигла. На початку вересня 2025 року, коли знайшла брата, він сказав, що повідомляв нотаріуса про наявність сестри, але нотаріус не взяла його слова до уваги. 05.09.2025 вона звернулася до нотаріуса із усною заявою щодо прийняття спадщини, а через тиждень отримала роз`яснення з відмовою. Потім вони із братом звернулися до нотаріуса із письмовими заявами, але їм також відмовили в оформленні спадщини. Причинами пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини є те, що вона була у відрядженні на курсах в академії, в період військового стану заборонено залишати територію академії, та вона не знала про смерть матері, адже брат її не повідомив. Про відрядження вона знала за місяць, а наказом її ознайомили за день до відрядження. Навчання проходило в академії у м. Києві та по прибуттю на місце вона здала документи. Їй відомо було який встановлено строк для прийняття спадщини, але вона його пропустила з поважних причин, а саме: передування у відрядження та незнання про смерть матері, тому просила позов задовольнити у повному обсязі. Також, повідомила, що будинок АДРЕСА_2 складається з двох квартир, квартира АДРЕСА_3 належала матері, у ній проживали: мати з чоловіком та брат. Окрім будинку, іншого спадкового майна немає. 12.08.2025 вона довідалася, що будинок проданий та власником будинку стала ОСОБА_3 . З братом вона не спілкувалася, а з моменту продажу будинку стала переживати за нього, тому почала розшукувати його. Їй відомо, що батько брата помер ІНФОРМАЦІЯ_5 .
Відповідач - ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає у повному обсязі, а у підготовчому засіданні зазначив, що він не повідомив сестру (позивача) про смерть матері та прийняв сам спадщину.
Третя особа - ОСОБА_3 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, заяви з процесуальних питань до суду не подала.
Представник третьої особи, адвокат Погребняк Володимир Олексійович у судовому засіданні заперечив проти позову з підстав викладених у письмових поясненнях та зазначив, що вказані позивачем причини пропуску строку для прийняття спадщини не є поважними,пов`язаними з непереборними та істотними труднощами, які перешкоджали поданню заяви про прийняття спадщини в установлений законом строк, а незнання про смерть спадкодавця також не є поважною причиною пропуску встановленого строку. Вказаний строк позивач пропустила через власну бездіяльність, тому просив у задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, встановив наступні фактичні обставини, спірні правовідносини, з посиланням на докази та норми права.
Згідно із ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).
Згідно ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до ч.1 ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08.08.2019 у справі №450/1686/17).
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.
Встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці ІНФОРМАЦІЯ_6 у місті Біла Церква Київської області померла ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка була зареєстрована та проживала за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджено копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_1 від 29.08.2025, виданого повторно позивачу, копією свідоцтва про смерть Серії НОМЕР_2 від 02.05.2026 та Витягом з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 02.07.2024 за № 15.2-03/14964, які містяться у матеріалах спадкової справи № 438/2024.
З Витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади від 02.07.2024 за № 15.2-03/14964 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 станом на 02.07.2024 зареєстровані з 03.12.1999 три особи: ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 .
З матеріалів спадкової справи № 438/2024 вбачається, що 22.10.2024 Другою білоцерківською державною нотаріальною конторою відкрито спадкову справу щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за заявою від 22.10.2024 за № 1182, поданої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сином спадкодавця, а ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , подав заяву від 22.10.2024 за № 1183, якою відмовився від прийняття спадщини після померлої дружини ОСОБА_4 .
Згідно Інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 22.10.2024 та від 26.03.2025 (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину, заповіти/спадкові договори), відсутні відомості про відкриття спадкових справ, окрім № 438/2024 від 22.10.2024, та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , також, відсутня інформація щодо наявності заповітів посвідчених від імені ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Також, з матеріалів спадкової справи № 438/2024 від 22.10.2024 вбачається, що 26 березня 2025 року державним нотаріусом Другої білоцерківської державної нотаріальної контори було посвідчено та видано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке складається з квартири АДРЕСА_4 та земельної ділянки площею 0,0500 га, за кадастровим номером: 3210300000:06:053:0003 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вказані свідоцтва зареєстровані у реєстрі за № 2-793 та № 2-794.
Встановлено, що позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_5 , являється дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджено паспортом НОМЕР_3 від 12.02.1997, свідоцтвом про народження НОМЕР_4 від 07.03.1972, свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_5 від 29.02.1992, свідоцтвом про укладення шлюбу НОМЕР_6 , витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 27.07.2016 за № 00016924516.
З роз`яснення Другої білоцерківської державної нотаріальної контори від 12.09.2025 за № 2029/01-16, надане на усне звернення ОСОБА_1 щодо прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , державним нотаріусом позивача було повідомлено, що спадщину після смерті матері вона не прийняла, оскільки у встановлений строк не подала заяву про прийняття спадщини та повідомлено про відкриття спадкової справи № 438/2024 від 22.10.2024 та видані Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно від 26 березня 2025 року.Також, державний нотаріус рекомендувала ОСОБА_1 до суду для вирішення питання щодо спадщини, оскільки неюпропущено встановлений строк для подачі заяви про прийняття спадщини, та у зв`язку з тим, що свідоцтва про спадщину за законом видані спадкоємцю першої черги на підставі поданих документів.
03.03.2026 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися із заявами до Другої білоцерківської державної нотаріальної контори, у яких просили внести зміни до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 26 березня 2025 року, у зв`язку з тим, що спадкоємець ОСОБА_2 , який прийняв спадщину, надає свою згоду на прийняття ОСОБА_1 , яка пропустила строк для прийняття, спадщини після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
13.03.2026державний нотаріус Другої білоцерківської державної нотаріальної контори надала ОСОБА_1 та ОСОБА_2 роз`яснення, вих. № 560/01-16 та вих. № 561/01-16, у яких зазначила, що згідно із п.3.16 Глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, заяви спадкоємців щодо прийняття спадщини спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, за згодою спадкоємців які прийняли спадщинумають бути подані нотаріусу до видачі свідоцтва про право на спадщину, а у даному випадку Свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , видані 26 березня 2025 року, що унеможливлює виконання норми Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. У зв`язку з чим, нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду із позовом про внесення змін до Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданих Другою білоцерківською державною нотаріальною конторою на ім`я ОСОБА_2 26 березня 2025 року.
Згідно із Витягом з Наказу начальника Військово – медичного клінічного центру Центрального регіону (по стройовій частині) № 250 від 21.08.2024, працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 , медичну сестру отоларингологічного відділення клініки амбулаторно – поліклінічної допомоги, було відряджено до Української військово- медичної академії місті Києва на 60 діб з 09 вересня до 08 листопада 2024 року, з метою перепідготовки та підвищення кваліфікації зі спеціалізації «Організація та управління фармацією», на підставі посвідчення про відрядження № 2609 від 06.09.2024, виклику Командування Медичних Сил на перепідготовку та підвищення кваліфікації медичного персоналу в Українській військово – медичній академії від 13.08.2024 № 510/7/12277(вх..№23959 від 13.08.2024), заяви працівника Збройних Сил України ОСОБА_1 від 27.08.2024 (вх. №25179 від 27.08.2024).
З Витягу з Наказу начальника Військово – медичного клінічного центру Центрального регіону (по стройовій частині) № 314 від 09.11.2024 вбачається, що працівник Збройних Сил України ОСОБА_1 , медична сестра отоларингологічного відділення клініки амбулаторно – поліклінічної допомоги, прибула до Військово – медичного клінічного центру Центрального регіону з відрядження з Української військово - медичної академії місті Києва 08 листопада та приступила до виконання службових обов`язків, на підставі посвідчення про відрядження № 2609 від 06.09.2024.
З Довідки Української військово - медичної академії від 22.01.2026 за № 284 вбачається, що ОСОБА_1 у період з 09 вересня по 08 листопада 2024 року знаходилася на курсах підвищення кваліфікації з метою перепідготовки за спеціальністю «Організація та управління фармацією» на кафедрі військової фармації Української військово - медичної академії, місто Київ. На період навчання з перепідготовки та підвищення кваліфікації, ОСОБА_1 знаходилася на заняттях з 09:00 до 17:00 годин, що є нормою навчального процесу в Українській військово - медичній академії.
Згідно із Довідкою Військово – медичного клінічного центру Центрального регіону від 23.01.2026 за № 549/1220, ОСОБА_1 у період з 09 вересня по 08 листопада 2024 року знаходилася на курсах підвищення кваліфікації з метою перепідготовки за спеціальністю «Організація та управління фармацією» на кафедрі військової фармації Української військово - медичної академії, місто Київ.
Також, встановлено, що 11 квітня 2025 року між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_7 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , НОМЕР_8 , було укладено Договір купівлі – продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, а саме: земельної ділянки площею 0,0500 га, за кадастровим номером: 3210300000:06:053:0003 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 . 
З ухвали Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 19.11.2025 у справі № 357/16828/25, провадження № 2-з/357/71/25 вбачається, що 16.10.2025 ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із позовною заявою до ОСОБА_3 , третя особа: приватний нотаріус Білоцерківського районного нотаріального округу Цвинтарна Ірина Олександрівна, про визнання договору купівлі – продажу недійсним, та судом у порядку забезпечення вказаного позову було заборонено ОСОБА_3 здійснювати будь – які дії, пов`язані з відчуженням житлового будинку садибного типу загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а також, заборонено державним реєстраторам речових прав на нерухоме майно та приватним і державним нотаріусам вчиняти будь – які реєстраційні дії, пов`язані з переходом права власності на житловий будинок садибного типу загальною площею 94,8 кв.м., житловою площею 61,7 кв.м, з знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
При вирішенні спору суд виходить з наступного.
Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.
Відповідно до вимог ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, що її повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину у разі, коли він не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем.
Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 р. № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.
Правила ч.3 ст. 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) спадкоємець пропустив строк для прийняття спадщини; 2) у спадкоємця були перешкоди для подання заяви для прийняття спадщини; 3) ці обставини визнані судом поважними (постанова Верховного Суду від 20 березня 2024 року у справі № 545/1231/23).
Оцінка поважності причин пропуску строку прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.
Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини, суд має враховувати, що такі причини визначаються індивідуально в кожному конкретному випадку з огляду на обставини кожної справи (постанова Верховного Суду від 07 грудня 2023 року у справі № 548/2415/21).
Головною ознакою поважних причин є те, що вони унеможливлюють своєчасне звернення із заявою про прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 31 липня 2024 року у справі № 706/275/22.
Позивач обґрунтовуючи неможливість своєчасного звернення із заявою про прийняття спадщини, фактично має на увазі період часу починаючи з 02 травня 2024 року до 02 листопада 2024 року (шість місяців для подання заяви про прийняття спадщини) та зазначає поважною причиною пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою прийняття спадщини - перебування у відрядженні у період з 09 вересня по 08 листопада 2024 року на курсах підвищення кваліфікації з метою перепідготовки за спеціальністю «Організація та управління фармацією» на кафедрі військової фармації Української військово - медичної академії, місто Київ.
У постанові Верховного суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07.02.2024 у справі № 474/454/18 (провадження № 61-14756св23) зазначено, що при вирішенні справ про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини слід також враховувати, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. У зазначеній категорії справ є обов`язковим обґрунтування в мотивувальній частині судового рішення поважності причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які пов`язані, зокрема, з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
У даному випадку, позивач звернулася до нотаріальної контори у вересні 2025 року з пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини, адже вказаний строк закінчився 02 листопада 2024 року.
Даючи оцінку поданим позивачем доказам, суд дійшов висновку, що вказані причини пропуску шестимісячного строку для прийняття спадщини не є поважними, адже про відрядження позивач довідалася за два тижні до нього, враховуючи виклик ОСОБА_6 на перепідготовку та підвищення кваліфікації медичного персоналу в Українській військово – медичній академії від 13.08.2024 № 510/7/12277 та заяву ОСОБА_1 №25179 від 27.08.2024, тобто до початку відрядження позивач мала можливість подати до нотаріальної контори відповідну заяву, враховуючи отримання нею повторного свідоцтва про смерть матері 29.08.2025, а доказів поважності причин пропуску строку з 02.05.2024 до 09.09.2024 до суду не надано, 
Крім того, до суду не надано жодних доказів щодо складних умов праці позивача, а вказане відрядження тривало лише 60 діб, при цьому, графік навчання з 09:00 до 17:00 та місце навчання дозволяло позивачу у встановлений строк подати заяву про прийняття спадщини, враховуючи також те, що місто Київ не надто віддалений від міста Біла Церква, місця відкриття спадщини.
Також, у судовому засіданні позивач вказала на причину пропуску строку для звернення із заявою про прийняття спадщини - необізнаність про смерть спадкодавця, що підтвердив у підготовчому засіданні відповідач, який зазначив, що не повідомив сестру про смерть матері.
Однак, суд критично оцінює зазначене твердження позивача, виходячи з наступного.
За конкретних фактичних обставин кожної справи суд має оцінювати тривалість пропуску строку для прийняття спадщини, що має важливе правове значення (постанова Верховного Суду від 03 квітня 2024 року у справі № 639/8197/21).
Зокрема, не є поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини: незнання про смерть спадкодавця; юридична необізнаність спадкоємця про порядок прийняття спадщини, похилий вік; непрацездатність; встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, установлення факту проживання однією сім`єю); невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину; відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини; несприятливі погодні умови; перебування в депресії у зв`язку зі смертю спадкодавця, оскільки глибокі душевні страждання через смерть близької чи знайомої людини відчуває переважна більшість людей.
Саме по собі незнання про смерть спадкодавця, без установлення інших об`єктивних, непереборних, істотних труднощів на вчинення дій щодо прийняття спадщини, не свідчить про поважність пропуску зазначеного строку.
Таким чином, необізнаність про смерть спадкодавця не є поважною причиною для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.
Подібні за змістом правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15, у постановах Верховного Суду від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18, від 27 травня 2020 року у справі № 336/1127/17, від 30 червня 2020 року у справі № 431/5782/17, від 20 вересня 2023 року у справі № 638/16540/20, від 30 вересня 2020 року у справі № 635/4551/18, від 03 березня 2021 року у справі № 145/148/20, від 21 квітня 2022 року у справі №296/12109/18, від 07 грудня 2022 року у справі № 399/570/21, від 13 квітня 2023 року у справі № 522/17537/18, від 13серпня 2025 року у справі № 945/2087/21.
Позивач у судовому засіданні зазначила, що їй було відомо про встановлений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини, при цьому, вона звернулася до нотаріуса з питанням прийняття спадщини лише у вересні 2025 року, тобто через 1 рік 4 місця після смерті спадкодавця, та лише після того, як довідалася про продаж спадкового майна.
Також, позивач зазначила, що вона не спілкувалася із матір`ю та братом з 2019 року, тому була необізнана про відкриття спадщини, водночас, необізнаність спадкоємця про факт смерті матері не є об`єктивними та непереборними труднощами, з якими закон пов`язує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини (постанова Верховного Суду від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20), а проживання позивача та спадкодавця у різних населених пунктах, відсутність з ним спілкування, а також контактів з іншими спадкоємцями, не є у розумінні ч.3 ст. 172 ЦК України такими перешкодами, які унеможливили її звернення до нотаріуса, як за місцем відкриття спадщини, так і за місцем свого проживання/відрядження, із заявою про прийняття спадщини, враховуючи, що позивач не була позбавлена можливості подати нотаріусу засобами поштового зв`язку письмову заяву про прийняття спадщини протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, згідно із п.3.3, п. 3.5 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства України від 22 лютого 2012 року №296/5, та позивач не навела істотних перепон, які б унеможливлювали її спілкування за життя з матір`ю та братом, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, що викладені у постановах від 11.11.2020 у справі № 750/262/20, від 28.05.2025 у справі №755/4946/24.
Щодо визнання позову відповідачем слід зазначити наступне.
Так, згідно із ч.1 ст. 206 ЦПК України, відповідач має право визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд не вправі покласти в основу свого рішення лише факт визнання позову відповідачем, не дослідивши при цьому обставини справи. Тобто повинно мати місце не лише визнання позову, а й законні підстави для задоволення позову. 
Такі правові висновки викладені у постановах Верховного суду від 09 вересня 2020 року в справі № 572/2515/15-ц (провадження № 61-1051св17) та від 25 травня 2022 року справа № 675/2136/19 (провадження № 61-2251св22).
Отже, враховуючи вищевикладене, судом не прийнято визнання позову відповідачем та продовжено розгляд справи, задля установлення порушеного права позивача, чи підлягає воно захисту в обраний спосіб та чи не порушує визнання відповідачем позову права та інтереси інших осіб.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) сформульовано висновки про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину потрібно доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. 
Цивільна справа вирішується з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри.
Однією з основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України) і дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
Важливим під час вирішення питання про надання особі додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини також є факт прийняття спадщини іншими спадкоємцями за законом, оскільки в такому разі може відбутися втручання у право власності інших осіб, порушення принципу правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно реалізувала власні цивільні права. Наведене зумовлює потребу в дотриманні принципу «пропорційності» втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину.
Принцип пропорційності тісно пов`язаний з принципом правовладдя (верховенства права): принцип правовладдя є фундаментом, на якому базується принцип пропорційності, натомість принцип пропорційності є умовою реалізації принципу правовладдя і водночас його неодмінним наслідком. Судова практика Європейського суду з прав людини розглядає принцип пропорційності як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності.
Дотримання принципу пропорційності передбачає, що втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно з національним законодавством і в інтересах суспільства, все одно буде порушенням статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо не було дотримано розумної пропорційності між втручанням у право особи та інтересами суспільства. Ужиті державою заходи мають бути ефективними з точки зору розв`язання проблеми суспільства і водночас пропорційними щодо прав приватних осіб. Оцінюючи пропорційність, потрібно визначити, чи можливо досягти легітимної мети за допомогою заходів, які були б менш обтяжливими для прав і свобод заінтересованої особи, оскільки обмеження не повинні бути надмірними або такими, що є більшими, ніж потрібно для реалізації поставленої мети.
У спірних правовідносинах дотримання принципу пропорційності безпосередньо залежить від наявності об`єктивних, непереборних та істотних обставин, які є підставою для визначення спадкоємцю додаткового строку на подання заяви про прийняття спадщини. У разі якщо таких обставин суд не встановив, то не можна допускати втручання у права спадкоємців, які прийняли спадщину, оскільки це порушить принцип правової визначеності стосовно особи, яка добросовісно скористалася власними цивільними правами, та не відповідатиме принципу пропорційності втручання у право власності на спадкове майно.
Після закінчення строку, передбаченого ЦК України для подання заяви про прийняття спадщини, право спадкоємця на прийняття / відмову від прийняття спадщини є реалізованим, а його результат не підлягає зміні у зв`язку з обставинами, які залежали від самого спадкоємця, до яких, зокрема, входить пасивна поведінка спадкоємця, який усвідомлює чи повинен усвідомлювати, у зв`язку зі своєю спорідненістю зі спадкодавцем, наявність в нього права на спадкування.
У цьому аспекті потрібно також враховувати, що право на прийняття спадщини є суб`єктивним цивільним правом, зміст якого полягає в тому, що спадкоємцю надано альтернативу: прийняти спадщину або відмовитися від неї.
Право особи на відмову від прийняття спадщини може бути реалізоване, зокрема, й шляхом неподання спадкоємцем протягом встановленого ЦК України строку заяви про прийняття спадщини, а реалізація цього права передбачає виникнення чи можливість виникнення в інших осіб права на спадкування та, як наслідок, набуття ними матеріального права, втручаючись у яке, потрібно дотримуватися, зокрема, й принципу «пропорційності».
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2024 року у справі № 686/5757/23.
Як зазначено вище у рішенні, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , являється дочкою померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , заяву про прийняття спадщини у встановлений законом шестимісячний строк не подала, хоча усвідомлювала наявність у неї права на спадкування, тим самим відмовилася від прийняття спадщини, враховуючи, що реалізація цього права передбачає виникнення у іншого спадкоємця права на спадкування та набуття ним матеріального права.
Водночас, відповідач - ОСОБА_2 , як спадкоємець першої черги, реалізував своє право на спадкування, отримавши свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яке складається з квартири АДРЕСА_4 та земельної ділянки площею 0,0500 га, за кадастровим номером: 3210300000:06:053:0003 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , вказані свідоцтва зареєстровані у реєстрі за № 2-793 та № 2-794.
Також, судом встановлено, що вказане спадкове майно було відчужене ОСОБА_2 11 квітня 2025 року, на підставі договору купівлі – продажу земельної ділянки з розташованим на ній житловим будинком, а саме: земельної ділянки площею 0,0500 га, за кадастровим номером: 3210300000:06:053:0003 з цільовим призначенням: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , та власником вказаного майна наразі є третя особа, а позивач у судовому порядку оспорює її право на це майно, таким чином участь ОСОБА_3 у даній справі зумовлена наявним правовим зв`язком між вказаними учасниками справи.
Слід зазначити, що відповідно до ст. 1280 ЦК України, якщо після спливу строку для прийняття спадщини і після розподілу її між спадкоємцями спадщину прийняли інші спадкоємці (частини друга і третя статті 1272 цього Кодексу), вона підлягає перерозподілу між ними. Такі спадкоємці мають право вимагати передання їм у натурі частини майна, яке збереглося, або сплати грошову компенсацію. Якщо майно, на яке претендує спадкоємець, що пропустив строк для прийняття спадщини, перейшло як відумерле до територіальної громади і збереглося, спадкоємець має право вимагати його передання в натурі. У разі його продажу спадкоємець має право на грошову компенсацію.
Враховуючи, що ОСОБА_1 пропустила шестимісячний строк звернення із заявою про прийняття спадщини без поважних причин, вона не є такою, що прийняла спадщину, а у розумінні ст. 1280 ЦК України, оскільки спадкове майно не збереглося, воно не може бути передано в натурі або перерозподілене між спадкоємцями.
Даючи оцінку встановленим обставинам та доказам у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов не підлягає до задоволення.
Обґрунтовуючи судове рішення, суд приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
Враховуючи, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивача не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача.
Керуючись ст. 1218, 1220, 1261, 1266, 1268, 1272 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 76 - 82, 141, 223, 258, 259, 264, 265, 268, 354, 355 ЦПК України суд
У Х В А Л И В :
У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 , про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення. Учасник справи, якому повний текст рішення не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивач – ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_10 , РНОКПП: НОМЕР_9 , місце проживання: АДРЕСА_6 . 
Відповідач - ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_11 , РНОКПП: НОМЕР_7 , місце проживання: село Преображенка, Павлоградський район, Дніпропетровська область,51315.
Третя особа – ОСОБА_3 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_12 , РНОКПП: НОМЕР_8 , місце проживання: АДРЕСА_7 .
Рішення складено 18.05.2026. 
Суддя: 	О. В. Бондаренко