Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 травня 2026 р. № 640/14030/21 
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Панова М.М., розглянувши в порядку спрощеного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про зобов`язання вчинити дії, -
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва із позовною заявою, в якій просить суд зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) пенсію за віком з 18.01.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії) у розмірі, відповідно до норм Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування".
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 02.06.2021 відкрито провадження в адміністративній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
На виконання Закону України «Про внесення зміни до пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16.09.2024 №399, до Харківського окружного адміністративного суду згідно супровідного листа № 01-19/1430/25 від 31.01.2025 передано 742 (сімсот сорок дві) судові справи згідно з актом приймання-передачі від 31.01.2025.
Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.02.2025 вказана справа передана на розгляд судді Панова М.М.
Ухвалою суду адміністративну справу прийнятно до розгляду в порядку спрощеного провадження, передбаченому статтею 257 Кодексу адміністративного судочинства України та запропоновано відповідачу надати відзив на позов.
Копія, вищезазначеної ухвали, надіслана та вручена відповідачу, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа до Електронного кабінету, яка міститься в матеріалах справи.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що дії відповідача щодо відмови у призначені та виплаті його пенсії є протиправними, оскільки вони порушують право позивача на пенсійне забезпечення.
Представником відповідача надано до суду відзив на позовну заяву, в якому він просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог, та зазначає, що діяв в межах повноважень та згідно норм чинного законодавства, яке регулює спірні правовідносини.
У період з 27.04.2026 по 11.05.2026 суддя Панов М.М. перебував у щорічній відпустці, тому вирішення вказаної справи здійснюється в перші робочі дні після відпустки.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. 
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою від 18.01.2021 № 433 про призначення пенсії за віком. 
До вказаної заяви Позивачем було додано: 1)паспорт громадянина України для виїзду за кордон; 2)ідентифікаційний код; 3)трудова книжка; 4) довідка від 15.01.2021 №1/2021. 
Листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.02.2021 №2600-0303-8/14732 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (25 років). 
Зокрема, в листі зазначається, що «відповідно до наданих документів про стаж (трудова книжка) загальний страховий стаж склав 20 років 9 місяців 15 днів» та що «не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 14.01.1991 по 15.02.1995, оскільки виправлена дата (рік) наказу про прийняття з врахуванням вищезазначеного періоду Ваш загальний страховий стаж складатиме 20 років 9 місяців 28 днів, що є недостатнім для призначення пенсії». 
Зазначене вище формулювання в листі-відмові в призначення пенсії не дає чіткого розуміння страхового стажу, який визначив Відповідач - оскільки в одному випадку зазначено 20 років 9 місяців 15 днів, а в іншому - 20 років 9 місяців 28 днів. 
Позивач зазначає, що загальний страховий стаж згідно трудової книжки (з урахуванням часу навчання у вищому навчальному закладі, який занесений до трудової книжки) становить 26 років 3 місяці 26 днів. 
Щодо не зарахування до загального страхового стажу період роботи з 14.01.1991 по 15.02.1995, «оскільки виправлена дата (рік) наказу про прийняття», позивач наголошує, що:
- запис « 8» трудової книжки містить відомості про прийняття на роботу 14.01.1991, на посаду генерального директора, наказ від 14.01.91 дійсно містить наведення цифри « 1» в даті наказу, але не виправлення, як вказує Відповідач. 
- запис « 9» трудової книжки містить відомості про переведення в зв`язку з реорганізацією підприємства 27.01.1991, на посаду директора, розпорядження від 27.01.1991, ніяких наведень та помарок в даному записі немає. 
- запис « 10» трудової книжки від 15.02.1995 містить відомості про звільнення за власним' бажанням, розпорядження від 15.02.1995, ніяких виправлень та помарок в даному записі, на думку позивача, також немає. 
Отже, з врахуванням викладеного вище, позивач вважає, що Головним управлінням Пенсійного фонду в м. Києві, необгрунтовано не зараховано до страхового стажу період роботи з 14.01.1991 по 15.02.1995, оскільки певну помарку містить запис « 8» (про страховий стаж 13 днів), а записи « 9» та « 10» є самостійними записами про переведення та про звільнення і не містять будь- яких помарок чи виправлень. 
Враховуючи викладені вище обставини, 18.02.2021 ОСОБА_1 листом за №7738/8 повторно звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про призначення пенсії, до якої додав диплом НОМЕР_2 . 
Відповідач листом від 01.03.2021 №2600-0303-8/33521 повторно відмовив позивачу в призначенні пенсії в зв`язку з відсутністю паспорта громадянина України або посвідки особи без громадянства на постійне проживання та відсутністю страхового стажу, передбаченого законодавством на відповідний вік. 
Не погоджуючись з відмовою у призначенні пенсії за віком, позивач листом від 05.04.2021 втретє звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому зазначив, що листи Відповідача від 02.02.2021 № 2600-0303-8/14732 та від 01.03.2021 № 2600-0303-8/33521 є необгрунтованими та просив відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення» повторно розглянути його заяву про призначення пенсії за віком. До вказаного листа позивачем було повторно надано копію диплому серія НОМЕР_3 та копію довідки Національного Технічного Університету України КПІ ім. І.Сікорського № 227 від 26.03.2021 завірену архівом КПІ ім. І.Сікорського. 
13.05.2021 позивач отримав лист Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 06.05.2021 № 12111-10884/П-02/8-2600/21, яким повідомлено, що у разі надання паспорта громадянина України або посвідки особи без громадянства на постійне проживання (реєстрацію) та набуття необхідного страхового стажу передбаченого законодавством на відповідний вік, позивач має право повторно звернутися до управління з відповідною заявою та документами щодо призначення пенсії відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове пенсійне страхування». 
Позивач вважає вказані вище дії Відповідача щодо не призначення виплати пенсії за віком з 18.01.2021 необгрунтованими та протиправними, в зв`язку з чим звернувся до суду з даним позовом. 
По суті спірних правовідносин суд зазначає наступне.
Згідно ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 1 Закону України "Про пенсійне забезпечення" громадяни України мають право на державне пенсійне забезпечення за віком, по інвалідності, у зв`язку з втратою годувальника та в інших випадках, передбачених цим Законом. Іноземні громадяни та особи без громадянства, які проживають в Україні, мають право на пенсію на рівні з громадянами України на умовах, передбачених законодавством або міжнародними угодами.
За приписами статті 8 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж. Розмір страхового стажу (стажу роботи) є одним із основних чинників для визначення розміру пенсійних виплат.
Згідно ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок. Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Згідно ч. 1, 3 ст. 44 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» заява про призначення (перерахунок) пенсії та необхідні документи подаються до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженій особі в порядку, визначеному правлінням Пенсійного фонду за погодженням із центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сферах трудових відносин, соціального захисту населення, особисто або через представника, який діє на підставі виданої йому довіреності, посвідченої нотаріально. 
Органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. 
Згідно з вимогами ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Відповідно до ст. 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», а також за змістом п. 1 Порядку підтвердження наявного трудового стажу, основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі Порядок №637).
Пунктом 1 Порядку №637 визначено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка.
У відповідності до пункту 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
У відповідності до пункту 2.2. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29 липня 1993 р. №58 (далі - Інструкція №58) заповнення трудової книжки вперше проводиться власником або уповноваженим ним органом не пізніше тижневого строку з дня прийняття працівника на роботу або прийняття студента вищого, учня професійно-технічного навчального закладу, що здобули професію (кваліфікацію) за освітньо-кваліфікаційним рівнем "кваліфікований робітник", "молодший спеціаліст", "бакалавр", "спеціаліст" та продовжують навчатися на наступному освітньо-кваліфікаційному рівні, на стажування.
До трудової книжки вносяться: відомості про працівника: прізвище, ім`я та по батькові, дата народження; відомості про роботу, переведення на іншу постійну роботу, звільнення; відомості про нагородження і заохочення: про нагородження державними нагородами України та відзнаками України, заохочення за успіх у роботі та інші заохочення відповідно до чинного законодавства України; відомості про відкриття, на які видані дипломи, про використані винаходи і раціоналізаторські пропозиції та про виплачені у зв`язку з цим винагороди. Стягнення до трудової книжки не заносяться.
Пунктом 2.3 Інструкції №58 передбачено, що записи в трудовій книжці при звільненні або переведенні на іншу роботу повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства і з посиланням на відповідну статтю, пункт закону.
Усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження). Записи виконуються арабськими цифрами (число і місяць двозначними). Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення, згідно п. 2.4 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників.
Згідно з пунктом 4.1. Інструкції №58 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Так, відповідно до оскаржувальної відмови, оформленої листом Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві від 02.02.2021 позивачу відмовлено в призначенні пенсії за віком в зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу (25 років), не зараховано до загального страхового стажу період роботи з 14.01.1991 по 15.02.1995, оскільки виправлена дата (рік) наказу про прийняття з врахуванням вищезазначеного періоду
Як вбачається із змісту трудової книжки НОМЕР_4 від 10.08.1981 року ОСОБА_1 :
- 14.01.1991 прийнятий на роботу на посаду генерального директора на підставі Наказу 91-002ОК від 14.01.91 (запис 8);
- 27.01.1991 переведений в зв`язку з реорганізацією підприємства 27.01.1991, на посаду директора МНПО "Віра" на підставі розпорядження № 15-91 від 27.01.1991 (запис 9); 
- 15.02.1995 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗоТ України, на підставі розпорядження №2-95 КФ від 15.02.1995 (запис 10).
Дата, а саме рік, вищезазначеного наказу про призначення на посаду, у трудовій книжці позивача містить виправлення.
У зв`язку із викладеним, суд зазначає, що відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 квітня 1993 року №301 "Про трудові книжки працівників" відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації, тому власне недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для особи-працівника, а отже, й не може впливати на її особисті права та інтереси.
Аналіз вказаних норм свідчить, що законодавством чітко визначено порядок організації ведення, обліку, зберігання і видачу трудових книжок працівників, а також встановлено відповідальність за порушення такого порядку.
Всі записи, які мають відношення до трудової діяльності працівника та вносяться до трудової книжки, можуть бути внесені вичерпним колом осіб, насамперед керівником підприємства, установи, організації в порядку, строк та спосіб, передбачений відповідним законодавством.
Таким чином, позивач, як особа на яку не покладено обов`язку щодо організації ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок не може нести відповідальність за неправильність, неточність або неповноту внесених до його трудової книжки відомостей, а тому невірне заповнення трудової книжки не може бути підставою для прийняття органом Пенсійного фонду України рішення про відмову у призначенні пенсії та/або не зарахування страхового стражу, результатом чого стало обмеження належного соціального захисту громадянина.
З огляду на вищевикладене позивач не несе відповідальність за порушення вимоги ведення трудових книжок третіми особами, оскільки обов`язок з належного оформлення трудової книжки законом покладено на страхувальника.
Вищевказана позиція узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 06.02.2018 у справі №677/277/17 та у справі №813/782/17 від 13.06.2018.
Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, така обставина, як виправлення у трудовій книжці позивача дати наказу про призначення на посаду, а відтак оформлене підприємством з недотриманням правил ведення трудової книжки, не може мати негативні наслідки саме для позивача та впливати на його права та інтереси, а також не може бути підставою вважати такі відомості про трудовий стаж позивача неправдивими.
Крім того, суд зазначає, що трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести і негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки.
Так, підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
За загальним правилом, формальні неточності у документах не можуть бути підставою для обмеження особи у реалізації її права на соціальний захист шляхом призначення пенсії.
Аналогічні висновки містяться у постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року у справі №638/18467/15-а.
Відповідно ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 суд зазначає наступне.
Нарахування та виплата сум пенсії належить до дискреційних повноважень відповідача.
Як випливає зі змісту Рекомендації № R (80) 2 щодо здійснення дискреційних повноважень адміністративними органами, прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980, під дискреційним повноваженням слід розуміти повноваження, яке надає певний адміністративному органу ступінь свободи під час прийняття рішення, таким чином даючи йому змогу вибрати з кількох юридично допустимих рішень те, яке буде найбільш прийнятним.
Адміністративний суд, перевіряючи рішення, дію чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, не втручається у дискрецію (вільний розсуд) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за названими критеріями. Завдання адміністративного судочинства полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше було б порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно-дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право. Тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності. Перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі завдання адміністративного судочинства.
Суд зазначає, що відповідачем не належним чином розраховано страховий стаж позивача та у даному рішенні вирішується питання щодо зарахування спірного періоду роботи до страхового стажу ОСОБА_1 .
Наразі у суду немає підстав вважати, що у разі призначення відповідачем пенсії будуть не належним чином здійснені відповідні нарахування та виплати суми пенсії позивачу.
Отже, зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 можна розцінювати як вимогу, передчасно заявлену.
Таким чином, суд дійшов висновку, що належним способом захисту прав позивача буде зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву від 18.01.2021 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із зарахуванням періоду трудової діяльності з 14.01.1991 по 15.02.1995 до страхового стажу з 18.01.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії).
Відповідно до частини 1 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Керуючись статтями 14, 243-246, 293, 295-296 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (вул. Бульварно-Кудрявська, буд. 16, м. Київ, 04053, ЄДРПОУ 42098368) про зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві повторно розглянути заяву від 18.01.2021 про призначення пенсії за віком ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) із зарахуванням періоду трудової діяльності з 14.01.1991 по 15.02.1995 до страхового стажу з 18.01.2021 (з дати першого звернення за призначенням пенсії).
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати в загальному розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири) грн 00 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві (ЄДРПОУ 42098368) 
Рішення може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя   М.М. Панов