ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Пирогова, 29, м. Вінниця, 21018, тел./факс (0432)55-80-00, (0432)55-80-06 E-mail: inbox@vn.arbitr.gov.ua 
___________________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"20" травня 2026 р. Cправа № 902/61/25  

Господарський суд Вінницької області у складі судді Шамшуріної Марії Вікторівни, за участю секретаря судового засідання Ткача Д.В., 
розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні матеріали справи 
за позовом Виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області (23600, Вінницька область, місто Тульчин, вулиця Ростислава Покиньчереди, будинок 14, ідентифікаційний код юридичної особи 02909909) 
в інтересах держави в особі 
позивача-1 Північного офісу Держаудитслужби (04053, місто Київ, вулиця Січових Стрільців, будинок 18, ідентифікаційний код юридичної особи 40479560) та 
позивача-2 Тульчинської міської ради (23600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, місто Тульчин, вулиця Миколи Леонтовича, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 04051141)
до відповідача-1 Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд", 25350, Донецька область, Покровський район, с. Іванівка, вул. Центральна, 1, ідентифікаційний код юридичної особи 34886897
до відповідача-2 Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради, 23600, Вінницька обл., Тульчинський р-н, місто Тульчин, вулиця Миколи Леонтовича, будинок 1, ідентифікаційний код юридичної особи 41532621
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Південно-західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України (29001, Україна, Хмельницький р-н, Хмельницька обл., місто Хмельницький, вулиця Героїв Майдану, будинок 12 інше 8 поверх, ідентифікаційний код юридичної особи 21312821)
про визнання недійсним договору № 84 від 13.03.2019 року, додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року та стягнення 432 422,24 гривень
за участю:
прокурора – Суходоля М.В., згідно посвідчення
представник позивача-1 – не з`явився 
представник позивача-2 – не з`явився
представника відповідача-1 – не з`явився
представник відповідача-2 – не з`явився
представник третьої особи – не з`явився

В С Т А Н О В И В:
До Господарського суду Вінницької області надійшла позовна заява №б/н від 20.01.2025 року (вх. № 62/25 від 21.01.2025 року) Виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та до Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради про визнання недійсним договору про публічну закупівлю (поставки) № 84 від 13.03.2019 року, укладеного між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року до договору № 84 від 13.03.2019 року на закупівлю товару щодо здійснення додаткової поставки товару на суму 68 732,97 грн, укладену між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" на користь Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради 432 422,24 грн, та стягнення з Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради одержаних ним за рішенням суду 432 422,24 грн. в дохід держави.
Ухвалою суду від 24.01.2025 року (суддя Міліціанов Р.В.) відкрито провадження у справі № 902/61/25 за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 18.02.2025 року та залучено до участі у розгляді справи в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача Південно-західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України та Тульчинську міську раду. 
06.02.2025 року до суду від відповідача-2 надійшла заява (б/н від 06.02.2025 року) (вх.№ 01-34/1249/25) про проведення розгляду справи за відсутності уповноваженого представника Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради.
06.02.2025 року до суду від представника відповідача 2 надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 06.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1250/25).
07.02.2025 року до суду від представника відповідача 1 надійшов відзив на позовну заяву (б/н від 07.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1284/25). Додатком до відзиву додано заяву (б/н від 07.02.2025 року) про зупинення провадження у справі № 902/61/25 до закінчення розгляду Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного суду справи № 922/3456/23.
07.02.2025 року від представника позивача до суду надійшла заява (б/н від 07.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1292/25) про проведення судового засідання за його відсутності.
Також, 07.02.2025 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив (б/н від 07.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1295/25).
10.02.2025 року до суду від Тульчинської окружної прокуратури надійшла відповідь на відзив (б/н від 10.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1376/25).
11.02.2025 року від Тульчинської окружної прокуратури до суду надійшла відповідь на відзив (б/н від 11.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1439/25).
14.02.2025 року до суду від представника відповідача 1 надійшло клопотання (б/н від 14.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1559/25) про відкладення судового засідання на іншу дату.
17.02.2025 року до суду від Тульчинської окружної прокуратури надійшла заява (б/н від 17.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1643/25) про визначення статусу сторін, в якій останній просить суд виключити зі складу третіх осіб Тульчинську міську раду та залучити останню в якості позивача.
В судовому засіданні 18.02.2025 року судом постановлено ухвалу про відкладення підготовчого судового засідання на 05.03.2025 року.
Також, судом відкладено до наступного судового засідання розгляд клопотання Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області про визначення статусу сторін.
Ухвалою суду від 18.02.2025 року повідомлено учасників справи про дату наступного судового засідання.
18.02.2025 року до суду від представника позивача надійшла заява (б/н від 18.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1698/25) про проведення судового засідання за відсутності уповноваженого представника.
03.03.2025 року до суду від представника відповідача 1 надійшло клопотання (б/н від 03.03.2025 року) (вх.канц. № 01-34/2171/25) про відкладення судового засідання на іншу дату.
Ухвалою від 05.03.2025 року судом задоволено заяву Тульчинської окружної прокуратури (б/н від 17.02.2025 року) (вх.канц. № 01-34/1643/25) та залучено до участі у справі в якості співпозивача - Тульчинську міську раду (вул. Миколи Леонтовича, 1, м.Тульчин, Вінницька область, 23600).
Ухвалою від 05.03.2025 судом зупинено провадження у справі № 902/61/25 до закінчення перегляду в касаційному порядку Об`єднаною палатою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду справи № 922/3456/23. 
Указом Президента України № 944/2025 від 13.12.2025 року, який оприлюднено 15.12.2025 року, суддю Господарського суду Вінницької області Міліціанова Р.В. призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.
Відповідно до розпорядження керівника апарату суду № 01-28/63/2025 від 18.12.2025 "Щодо повторного автоматичного розподілу справи № 902/61/25", призначено повторний автоматизований розподіл справи № 902/61/25.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025 справу № 902/61/25 розподілено судді Шамшуріній М.В.
23 грудня 2025 року Господарським судом Вінницької області у складі судді Шамшуріної М.В. постановлено ухвалу, якою справу № 902/61/25 прийнято до свого провадження, зобов`язано учасників справи повідомити суд про усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі № 902/61/25 та постановлено після поновлення провадження у справі її розгляд здійснювати спочатку зі стадії підготовчого провадження.
26.12.2025 року від представника позивача-1 надійшла заява про поновлення провадження у справі (вх.№ 01-34/13883/25 від 26.12.2025).
Ухвалою від 01.01.2026 судом провадження у справі № 902/61/25 поновлено, розгляд справи постановлено здійснювати спочатку зі стадії підготовчого провадження, призначено підготовче судове засідання у справі № 902/61/25 на 29.01.2026 о 10:00 год.
27.01.2026 до суду від позивача-1 надійшла заява № б/н від 27.01.2026 (вх. № 01-34/902/26 від 27.01.2026) про проведення судового засідання за відсутності представника позивача-1.
29.01.2026 до суду від представника відповідача-1 надійшла заява № б/н від 28.01.2026 (вх. № 01-34/970/26 від 29.01.2026) про проведення судового засідання без участі представника відповідача-1.
Ухвалою суду від 29.01.2026 року закрито підготовче провадження у справі № 902/61/25, призначено справу № 902/61/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 03.03.2026 року об 11:00 год.
02.03.2026 року до суду від прокурора надійшло клопотання (вх. № 01-30/2117/26 від 02.03.2026) про зупинення провадження у справі № 902/61/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 910/20111/23.
У судовому засіданні 03.03.2026 судом постановлено ухвалу про оголошення перерви у судовому засіданні з розгляди справи №902/1375/25 по суті до 11:30 год. 23.03.2026, яку занесено до протоколу судового засідання.
11.03.2026 до суду від позивача-2 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності представника Тульчинської міської ради.
20.03.2026 до суду від відповідача-1 надійшло клопотання № б/н від 20.03.2026 (вх. № 01-30/2841/26 від 20.03.2026) у якому останній зазначив, що проти зупинення провадження у справі № 902/61/25 не заперечує та клопотав про розгляд справи за його відсутності.
20.03.2026 до суду від позивача-1 надійшла заява № б/н від 20.03.2026 (вх. № 01-30/2847/26 від 20.03.2026) у якій останній зазначив, що проти зупинення провадження у справі № 902/61/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду судових рішень у справі № 910/20111/23 не заперечує та клопотав про розгляд справи за його відсутності.
23.03.2026 до суду від прокурора надійшло клопотання № б/н від 23.03.2026 (вх. № 01-30/2871/26 від 23.03.2026) про перехід зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі № 902/61/25 до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23.
У судовому засіданні 23.03.2026 прокурор просив залишити без розгляду клопотання від 02.03.2026 (вх.№ 01-30/2117/26 від 02.03.2026) про зупинення провадження у справі, підтримав клопотання № б/н від 23.03.2026 (вх. № 01-30/2871/26 від 23.03.2026) про перехід зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі № 902/61/25. 
За наслідками розгляду заявленого клопотання прокурора, суд постановив ухвалу про залишення без розгляду клопотання прокурора від 02.03.2026 (вх.№ 01-30/2117/26 від 02.03.2026) про зупинення провадження, яку занесено до протоколу судового засідання.
Ухвалою від 23.03.2026 судом клопотання Тульчинської окружної прокуратури № 02.55-1204вих-26 від 23.03.2026 (вх. № 01-30/2871/26 від 23.03.2026) про перехід зі стадії розгляду справи по суті до стадії підготовчого провадження та про зупинення провадження у справі № 902/61/25 задоволено. Постановлено повернутися зі стадії розгляду справи № 902/61/25 по суті до стадії розгляду справи у підготовчому провадженні та зупинено провадження у справі № 902/61/25 за позовом Виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби, Тульчинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та до Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради про визнання недійсним договору про публічну закупівлю (поставки) № 84 від 13.03.2019 року, додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року до договору та стягнення 432 422,24 гривень до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення ухваленого за результатами такого перегляду.
Ухвалою від 20.04.2026 судом поновлено провадження у справі № 902/61/25 та призначено підготовче судове засідання у справі № 902/61/25 на 29.04.2026 о 12:20 год.
Ухвалою від 29.04.2026 судом закрито підготовче провадження у справі № 902/61/25, призначено справу № 902/61/25 до судового розгляду по суті у судовому засіданні 20.05.2026 року об 11:30 год.
На визначену судом дату у судове засідання з`явився прокурор. Представники інших учасників справи у судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені ухвалою від 29.04.2026, про що свідчать відповідні довідки про доставку електронного листа. 
Частиною 1 статті 202 ГПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно пункту 1 частини 3 статті 202 ГПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Приймаючи до уваги, що відповідно до вимог статті 242 ГПК України учасники справи були належним чином повідомлені про судове засідання у справі та на засадах відкритості і гласності судового процесу учасникам справи створено всі необхідні умови для захисту їх прав та охоронюваних законом інтересів, а представники учасників справи у свою чергу не скористалися наданим їм правом участі у розгляді справи і їх неявка у судове засідання не є перешкодою для розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників учасників справи.
Судом також враховано наявні у матеріалах справи клопотання представників учасників справи про розгляд справи за їх відсутності.
Прокурор у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити.
За наслідками розгляду справи, суд оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення та час проголошення вступної та резолютивної частин рішення суду. Після перерви судом проголошено вступну та резолютивну частини рішення суду. 

Суть спору:
Виконуючий обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Тульчинської міської ради звернувся до Господарського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та до Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради про визнання недійсним договору про публічну закупівлю (поставки) № 84 від 13.03.2019 року, укладеного між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року до договору № 84 від 13.03.2019 року на закупівлю товару щодо здійснення додаткової поставки товару на суму 68 732,97 грн, укладену між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" на користь Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради 432 422,24 грн. та стягнення з Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради одержаних ним за рішенням суду 432 422,24 грн. в дохід держави.
На обгрунтування позовних вимог прокурор зазначив, що за наслідками оголошеної 25.12.2019 року Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради закупівлі за предметом: «Сир сичужний (жирність не менше 50%)» (ідентифікатор публічної закупівлі UA-2019-01-25-003883-b? 4bb9ea1018af4c8bb9fcf4286f28b1cf) переможцем закупівлі визнано Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд".
13.03.2019 між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" укладено договір про закупівлю товару № 84 (далі – договір), відповідно до якого постачальник зобов`язується передати (поставити) покупцю товар – основний словник національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 15540000-5 – Сирні продукти (Сир сичужний та кисломолочний), зазначений у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити такий товар.
Прокурор зазначив, що між замовником - Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради та учасником-переможцем ТОВ "Вінпродтрейд" до договору про закупівлю товару від 13.03.2019 № 84 на загальну суму 453 048, 00 грн. укладено додаткову угоду №1 від 01.11.2019, якою збільшено ціну за одиницю товару та внесено відповідні зміни у специфікацію до договору, додатковою угодою №5 від 18.12.2019 зменшено суму договору на 89 358,73 грн, в результаті ціна договору становить 363 689,27 грн, також, додатковою угодою №3 від 31.12.2019 продовжено дію вказаного договору до 31.03.2020, якою внесено зміни до п.3.1 договору, виклавши його в наступній редакції: «Ціна договору становить 72 920,00 грн».
Прокурор зазначив, що умови договору про закупівлю сторонами виконано та здійснено оплату за рахунок коштів місцевого бюджету на загальну суму 432 422, 24 гривень.
У якості правових та фактичних підстав позовних вимог про визнання недійсним договору закупівлі та додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року прокурор посилається на встановлене рішенням адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.04.2023 № 72/32-р/к порушення ТОВ "Вінпродтрейд" та іншого учасника закупівлі - ФОП Аверчук Г.Г. законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів публічної закупівлі проведеної Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради (ідентифікатор закупівлі UА-2019-01-25-003883-b).
Прокурор зазначив, що дії ТОВ "Вінпродтрейд" та іншого учасника закупівлі - ФОП Аверчук Г.Г., які полягають в узгодженні своєї конкурентної поведінки під час підготовки та участі у відкритих торгах UА-2019-01-25-003883-b є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів торгів.
Прокурор стверджує, що в діях переможця закупівлі ТОВ "Вінпродтрейд" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
Метою вказаних дій є усунення конкуренції під час проведення Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради зазначеного тендеру та недобросовісне отримання права на укладення договору про закупівлю товару за державні кошти.
За доводами прокурора договір про закупівлю товару №84 від 13.03.2019, укладений за підсумками тендеру, результати яких спотворено - антиконкурентними узгодженими діями його учасників та додаткова угода № 3 від 31.12.2019 щодо додаткової поставки товару, підлягають визнанню недійсними як такі, що завідомо суперечать інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "Вінпродтрейд" на підставі статей 203, 215, 228 ЦК України.
Щодо застосування наслідків недійсного правочину прокурор зазначив, що ТОВ "Вінпродтрейд", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору про закупівлю товару №84 від 13.03.2019, додаткової угоди № 3 від 31.12.2019, з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, взяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало бюджетні кошти в загальній сумі 432 422,24 грн.
За твердженням прокурора такі дії свідчать про наявність у ТОВ "Вінпродтрейд" умислу на укладення спірного договору, який суперечить інтересам держави і суспільства з метою отримання прибутку. 
За позицією прокурора, враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Вінпродтрейд" як сторони оспорюваного договору, одержані ним 432 422,24 гривень за цим правочином повинні бути повернуті Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради, як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти - підлягають стягненню в дохід держави.
Відповідач-1 у відзиві проти позову заперечив, зауважив, що метою закупівлі було задоволення потреб освітніх закладів у харчових продуктах, що не суперечить інтересам держави чи суспільстава; участь у торгах приймало троє суб`єктів гоподарювання: ФОП Богачук Олександр, ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Галина Григорівна та щодо домовленості чи договору між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради, ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Богачук О. у позові не вказано; ТОВ "Вінпродтрейд" визнано переможцем закупівлі з ціновою пропозицією 453048,00 гривень, що є на 31952 гривень меншим очікуваної вартості витрат; договір про публічну закупівлю № 84 від 13.03.2019 між ТОВ "Вінпродтрейд" та Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради виконаний у повному обсязі, товар поставлено, оплата здійснена.
Відповідач-1 зазначив, що обставина щодо вчинення ТОВ "Вінпродтрейд" порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій під час участі у спірній закупівлі встановлена рішенням АМКУ, не є підставою для визнання оскаржуваних правочинів недійсними як таких, що вчинені з метою, що суперечать інтересам держави і суспільства (частина 3 статті 228 ЦК України). Інтереси держави, як і органу місцевого самоврядування не були порушені; забезпечення харчування в освітніх закладах є реалізацією важливої соціальної функції, яка відповідає інтересам держави та суспільства; умислу та узгодженості у діях Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради, ТОВ "Вінпродтрейд" щодо порушення публічного порядку не було.
Також, на переконання відповідача-1 застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 228 ЦК України щодо ТОВ "Вінпродтрейд" створює ситуацію, за якої порушується справедливий баланс інтересів сторін договору. 
З посиланням на положення частини 1 статті 208 ГК України відповідач-1 також зауважив, що визначені цією статтею санкції можуть бути застосовані протягом шести місяців, натомість такий строк, з огляду на ухвалення рішення АМКУ № 72/32-р/к 21.04.2023 року сплив 22.10.2023 року.
Крім того відповідач-1 зауважив, що на переконання ТОВ "Вінпродтрейд" позовна заява прокурора не містить обґрунтованих підстав його звернення до суду, з огляду на ненадання прокурором кримінально-правової оцінки бездіяльності керівника Північного офісу Держаудитслужби, яка призвела до порушень інтересів держави.
Відповідач-2 у відзиві проти позову заперечив, зазначив, що Відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради при підписанні договору діяв у межах та у спосіб, визначений чинним законодавством, дій, які суперечність інтересам держави і суспільства не вчиняв, антимонопольного законодавства України не порушував, що підтверджується відсутністю у позивача будь-яких доказів про такі порушення при поданні позову. Оголошуючи проведення відкритих торгів, Відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради мав на меті не просто задовольнити потребу у закупівлі відповідних товарів, а й здійснити їх придбання на засадах конкурентності учасників відповідного тендеру.
Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради зазначено, що через вчинення ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Г.Г. антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього замовник (відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради) був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки. 
Відповідач-2 зауважив, що у діях переможця закупівлі ТОВ «Вінпродтрейд» вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства; порушень з боку відділу при укладанні договору не було; згідно з Положенням про Відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради, затвердженим рішенням Тульчинської міської ради, відділ є підрозділом виконавчого органу місцевого самоврядування, який діє відповідно до Бюджетного кодексу України та інших нормативних актів та його функції не передбачають здійснення самостійної господарської діяльності; відділ освіти не може бути належним відповідачем у цій справі, а всі претензії повинні адресуватися засновнику - Тульчинській міській раді; рішення адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 21.04.2023 № 72/32-р/к стосується виключно дій суб`єктів господарювання (ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук), а не Відділу освіти, який діяв у межах своїх повноважень; по справі № 902/61/25 Відділ освіти, молоді та спорту не може бути належним відповідачем, так як до нього не пред`явлено жодних позовних вимог щодо предмета спору.
Прокурор у відповіді на відзив ТОВ "Вінпродтрейд" зазначив, що джерелом фінансування вказаної закупівлі були кошти бюджету територіальної громади, замовником по вказаному договору на його фінансування використані бюджетні кошти. 
З посиланням на рішенням адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21.04.2023 № 72-02/32-р/к у справі №02-06/02-20 прокурор зазначив, що ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Г.Г. під час підготовки документації для участі у тендерах (торгах) UA-2019-01-25-003883-b щодо закупівлі: сир сичужний (жирність не менше 50%), сир кисломолочний (жирність 9-18%) (ДК 021:2015: 15540000-5 – Сирні продукти)», які проводились протягом січня-лютого 2019 року Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради, діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою участі у конкурентних процедурах закупівлі за Законом України "Про публічні закупівлі".
Прокурор зауважив, що дії ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Г.Г., які полягають в узгодженні своєї конкурентної поведінки під час підготовки та участі у відкритих торгах UA-2019-01-25-003883-b є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, що передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, шляхом спотворення результатів торгів.
На переконання прокурора, узгоджений характер дій ТОВ "Вінпродтрейд" вказує як на усвідомлення їх протиправності (порушення цими діями правил здійснення господарської діяльності), так і на передбачуваність і бажання настання наслідків від них (усунення конкуренції з метою протиправного отримання права на укладення договору). Вольова спрямованість антиконкурентних узгоджених дій зазначеного суб`єкта господарювання свідчить про їх умисність.
Прокурор зауважив, що відповідно до рішення адміністративної колегії ПЗМТВ АМКУ від 21.04.2023 № 72/32-р/к у справі № 03-06/02-20 на ТОВ "Вінпродтрейд" накладено штраф на суму 67 957,00 грн.; рішення АК ПЗМТВ АМКУ від 21.04.2023 № 72/32-р/к у справі №03-06/02-20 у судовому порядку не оскаржувалося, є чинним; ТОВ "Вінпродтрейд" штраф у розмірі 67 957 грн сплачено у повному обсязі згідно платіжної інструкції від 28.06.2023 №1923).
На думку прокурора, узгоджені дії учасників закупівлі (торгів, аукціону) та відсутність реальної конкуренції унеможливлює прозору та відкриту процедуру закупівлі, чим порушуються інтереси держави та суспільства, у зв`язку з чим, встановлене у визначеному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів закупівлі (торгів, аукціону) у випадку, якщо це передбачено спеціальним законодавством, та для визнання недійсним відповідного договору, укладеного з переможцем відповідно до частини 3 статті 228 ЦК України.
Прокурор зазначив, що чинним законодавством не передбачено можливості звернення до суду з позовними заявами про визнання договорів недійсними органами антимонопольного комітету України; Держаудитслужба наділена повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель; заходи державного фінансового контролю щодо даної закупівлі (інспектування, аудит, моніторинг закупівлі та перевірка) не проводились у зв`язку із відсутністю на те відповідних підстав; єдиним можливим заходом усунення виявлених порушень на переконання прокурора є звернення уповноваженим органом до суду із відповідним позовом, що у свою чергу Північним офісом Держаудитслужби зроблено не було, відтак твердження представника відповідача щодо реалізації такого повноваження органом державного фінансового контролю, як звернення до суду із вимогою про визнання недійсними договорів, може бути здійснене лише за результатами проведення відповідного заходу державного фінансового контролю є такими, що не відповідають вимогам чинного законодавства.
Прокурор зазначив, що унаслідок не здійснення вказаними органами належних заходів інтереси держави залишаються незахищеними, відтак у прокурора виникло не тільки право, а й обов`язок відреагувати на їх порушення шляхом пред`явлення до суду цього позову.
Щодо питання відсутності фактичного завдання збитків та надмірності покарання за вчинене порушення прокурор зазначив, що недійсність правочину обумовлюється недодержанням вимог закону (п. 1 ч. 1 ст. 50 та п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції"), а не наявністю чи відсутність збитків; наслідком вчинення ТОВ "Вінпродтрейд" антиконкурентних узгоджених дій стало нівелювання мети публічної закупівлі - отримання послуги з максимальною економією та ефективністю, вільним змаганням суб`єктів господарювання, із залученням мінімального обсягу бюджетних коштів; застосування до ТОВ "Вінпродтрейд" адміністративно - господарських санкцій на переконання прокурора не впливає на можливість застосувати наслідки недійсності правочину.
Також прокурором зауважено, що враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Вінпродтрейд" як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти в сумі 432 422,24 грн за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору, а отримані іншою стороною кошти за рішенням суду підлягають стягненню в дохід держави.
Прокурор у відповіді на відзив Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради зауважив щодо виконання умов договору сторонами та здійснення оплати з бюджету на загальну суму 432 422, 24 грн.
Прокурор зазначив, що з урахуванням наявності умислу лише у ТОВ "Вінпродтрейд" як сторони оспорюваного договору, одержані ним 432 422,24 грн. за цим правочином, повинні бути повернуті Відділу освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради, як іншій стороні договору, а отримані останньою кошти за рішенням суду підлягають стягненню в дохід держави.
За твердженням прокурора, спірний договір та додаткова угода до нього фінансувались за рахунок коштів місцевого бюджету, Відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки, будучи органом місцевого самоврядування та здійснюючи затвердження та виконання місцевого бюджету, контролює його виконання, у тому числі підзвітними та підконтрольними з цих питань структурними підрозділами. 
Оскільки порушення допущені ТОВ "Вінпродтрейд", за результатами яких укладено договір поставки від 13.03.2019 № 84, а також додаткову угоду №3 від 31.12.2019 з Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради, який є органам уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, а отже у конкретній справі один і той же орган місцевого самоврядування може бути лише однією стороною або позивачем, або відповідачем. На переконання прокурора, враховуючи, що позивач та відповідач у даній справі збігаються в одній особі, а стороною у справі один і той же орган місцевого самоврядування може бути або позивачем, або відповідачем, то з огляду на предмет спору Відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради у даному випадку може бути виключно відповідачем по справі. 
У свою чергу, враховуючи, що оплата спірного договору про публічну закупівлю та додаткової угоди до нього, укладеного за наслідками проведеної Відділом освіти закупівлі, здійснювалась за рахунок бюджетних коштів та виконання договору про публічну закупівлю фінансувалося за рахунок коштів місцевого бюджету, Тульчинська міська рада є органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, оскільки, здійснюючи затвердження та виконання місцевого бюджету, контролює його виконання, у тому числі підзвітними та підконтрольними їй структурними підрозділами.
Також прокурор зазначив щодо належності обраного ним способу захисту, оскільки застосування реституції спрямоване на приведення сторін недійсного правочину до того стану, який вони мали до вчинення правочину; застосування реституції як наслідку недійсності правочину на переконання прокурора насамперед відновлює права учасників цього правочину.
Прокурор зазначив, що ТОВ "Вінпродтрейд", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення договору з метою одержання прибутку, порушуючи інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, бажаючи та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, взяло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, знівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало кошти в сумі 432 422,24 грн. Наведене на думку прокурора свідчить про наявність умислу на укладення спірного договору, що суперечить інтересам держави й суспільства, з метою отримання прибутку. 
На переконання прокурора, твердження представника відповідача-2 щодо необхідності виключення Відділу освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради зі складу відповідачів у даній справі не відповідає вимогам закону.
Позивач - Північний офіс Держаудитслужби у відповіді на відзив зазначив, що Управління отримало звернення прокурора щодо можливих порушень вимог законодавства у сфері публічних закупівель Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради під час проведення закупівлі UА-2019-01-25-003883-b та за результатами розгляду зазначеного звернення, управління листом від 05.04.2024 повідомило, що відповідно до частини 1 статті 8 Закону України від 25.12.2015 №922-УІІІ "Про публічні закупівлі" моніторинг процедури закупівлі здійснюється протягом проведення процедури закупівлі, укладання договору про закупівлю та його дії, однак згідно з інформацією, розміщеною в електронній системі закупівель, за результатами проведеної Відділом освіти процедури закупівлі (UА-2019-01-25-003883-b) укладено договір від 13.03.2019 №84, фінансові зобов`язання за яким виконані у повному обсязі, відтак в Управління відсутні правові підстави для прийняття рішення про проведення моніторингу вищезазначеної закупівлі.
З посиланням на пункт 10 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в України" позивач зазначив, що в органу державного фінансового контролю, щодо вжиття заходів представницького характеру відсутні повноваження на оскарження (визнання недійсними) у судовому порядку договорів, укладених за результатами проведених закупівель.
Розглянувши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено таке.
25.01.2019 року Відділ освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради в електронній системі закупівель “Prozorro” опублікував оголошення про проведення відкритих торгів UA-2019-01-25-003883-b за предметом закупівлі: «Сир сичужний (жирність не менше 50%)» у кількості 1800 кг, «Сир кисломолочний (жирність 9-18%)» у кількості 2800 кг та очікуваною вартістю предмета закупівлі 485 000,00 гривень.
Із інформації про закупівлю вбачається, що тендерні пропозиції надали ФОП Богачук Олександр Григорович, ТОВ "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Галина Григорівна. 
За наслідками розгляду тендерних пропозицій ТОВ "Вінпродтрейд" визнано переможцем з ціновою пропозицією 453 048,00 гривень (т. 1 а.с. 40-44). 
За результатами проведеної закупівлі 13.03.2019 між Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради (далі – покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Вінпродтрейд» (далі - постачальник) укладено договір про закупівлю товару № 84, відповідно до пункту 1.1. якого постачальник взяв на себе зобов`язання передати (поставити) покупцю товар – основний словник національного класифікатора України ДК 021:2015 «Єдиний закупівельний словник» - 15540000-5 – Сирні продукти (Сир сичужний та кисломолочний), зазначений у специфікації, що додається до договору про закупівлю і є його невід`ємною частиною, а покупець взяв на себе зобов`язання прийняти товар і оплатити такий товар (далі - договір) (т. 1 а.с. 49 зворот – 52 зворот, 60-65).
Відповідно до пункту 1.2., 1.3. договору найменування та кількість товару: сир сичужний жирністю не менше 50% - 1800 кг сир кисломолочний жирністю 9-18% - 2800 кг. Сторони можуть внести зміни до договору щодо кількості (обсягу) у випадках, передбачених договором та Законом України «Про публічні закупівлі» від 25.12.2015 № 922- VIII (із змінами) шляхом підписання сторонами додаткової угоди до договору, яка являється його невід`ємною частиною.
Згідно з пунктом 3.1 договору сума цього договору становить 453 048, 00 гривень.
За змістом пунктів 5.1., 5.2. договору строк (термін) поставки (передачі) товару: 31.12.2019 р. Місце поставки (передачі) товару: Загальноосвітні та дошкільні навчальні заклади Тульчинського району, Вінницької області, згідно додатку № 2 до договору.
Пунктом 10.1 договору, визначено, що даний договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до 31 грудня 2019 року включно, а в частині взятих зобов`язань – до повного їх виконання.
Відповідно до умов договору 13.03.2019 року сторонами підписано специфікацію до договору (додаток № 1), якою погоджено найменування товару, його кількість, ціну за одиницю виміру (кілограм) та загальну вартість товару, а також додаток № 2 «Перелік загальноосвітніх та дошкільних навчальних закладів Тульчинського району, Вінницької області (т. 1 а.с. 62 зворот, 63).
01.11.2019 року сторонами укладено додаткову угоду № 1 до договору, за умовами якої сторони домовилися збільшити ціну за одиницю товару та внести відповідні зміни у специфікацію до договору про закупівлю товару № 84 від 13.03.2019 р., виклавши її в наступній редакції: сир сичужний (жири, не менше 50%) - 136,62 гри. за 1 кг з ПДВ; сир кисломолочний (жири 9-18%) – 90,12 грн. за 1 кг з ПДВ. Інші умови договору залишилися без змін (т. 1 а.с. 64).
18.12.2019 року сторонами укладено додаткову угоду №5, за змістом пунктів 1, 2 якої сторони погодили на підставі п.11.1. договору зменшити суму договору на 89358,73 гривень. У зв`язку з внесеними змінами, п. 3.1. договору, викласти у наступній редакції: « 3.1. Ціна цього договору становить 361689,27 гривень» (т. 1 а.с. 39-40).
31.12.2019 року сторонами укладено додаткову угоду №3 згідно з пунктом 1 якої сторонами визначено, що відповідно до ч. 5 ст. 36 Закону України «Про публічні закупівлі» дія договору про закупівлю може продовжуватися на строк, достатній для проведення процедури закупівлі на початку наступного року, в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми, визначеної в договорі, укладеному в попередньому році, якщо видатки на цю мету затверджено в установленому порядку. На підставі вищенаведеної норми Закону, сторони дійшли згоди про продовження дії договору від 13.03.2019 № 84 на термін дії до 31.03.2020 в обсязі, що не перевищує 20 відсотків суми визначеної в цьому договорі.
Відповідно до пунктів 2, 3 додаткової угоди сторонами погоджено викласти пункт 3.1. договору у такій редакції: «Ціна цього договору становить 72920,00 гривень»; та пункт 10.1. у такій редакції «Договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.03.2020, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань».
Прокурор у позові зазначив, що умови договору сторонами виконано повністю та покупцем за поставлений товар здійснено на користь постачальника оплату за рахунок коштів місцевого бюджету у загальній сумі 432 422,24 гривень, що підтверджується наданими виписками по трансакціям, видатковими накладними (т. 1 а.с. 66-101, 117-122). 
Обставина виконання договору сторонами визнається та підтверджується звітом про виконання договору про закупівлю (т. 1 а.с. 115-116). 
Із матеріалів справи вбачається, що 21 квітня 2023 року Адміністративною колегією Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 03-06/02-20 прийнято рішення № 72/32-р/к "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (т. 1 а.с. 105 зворот – 112 зворот).
За змістом розділу 7 рішення, під час підготовки та участі в торгах за процедурою закупівлі UA-2019-01-25-003883-b учасники ТОВ «Вінпродтрейд» та ФОП Аверчук Г.Г. узгоджували свою поведінку, що полягало у вчиненні дій викладених у пункті 94 рішення, сукупність яких за висновком Адміністративної колегії є узгодженою поведінкою, що стосується спотворення результатів торгів. 
Згідно пункту 1 резолютивної частини рішення визнано, що товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та фізична особа - підприємець Аверчук Галина Григорівна своїми діями, які полягали в узгодженні своєї конкурентної поведінки під час підготовки та участі у відкритих торгах (UA-2019-01-25-003883-b) щодо закупівлі: Сир сичужний (жирність не менше 50%), Сир кисломолочний (жирність 9-18%) (ДК 021:2015: 15540000-5 — Сирні продукти), які проводились протягом січня-лютого 2019 року Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів.
Згідно пункту 2 резолютивної рішення за вчинення порушення, вказане у пункті 1 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" накладено штраф у розмірі 67 957,00 гривень.
Листом від 23.04.2024 № 72-02/64/е Південно-Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у відповідь на лист Тульчинської окружної прокуратури від 18.04.2024 № 02.55-1332 вих-24 повідомило, що рішення № 72/32-р/к у справі № 03-06/02-20 Товариством з обмеженого відповідальністю "Вінпродтрейд", ФОП Аверчук Галиною Григорівною не оскаржувалося. 
Щодо отримання рішення повідомило, що відділення листом від 25.04.2023 № 72-02/971 направило для виконання ТОВ "Вінпродтрейд" витяг з рішення від 21.04.2023 № 72/32-р/к у справі № 03-06/02-20, який отримано адресатом 04.05.2023, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення № 2900107203727.
Щодо сплати накладених штрафів Південно-Західне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України повідомило, що ТОВ "Вінпродтрейд" на виконання рішення від 21.04.2023 № 72/32-р/к у справі № 03-06/02-20 сплатило накладений штраф до Державного бюджету України у розмірі 67 957,00 гривень, що підтверджується платіжною інструкцією від 28.06.2023 № 1923 (т. 1 а.с. 105-112).
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення прокурора, з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому процесі всіх обставин справи в їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з огляду на таке.
Предметом позову в цій справі є матеріально - правові вимоги прокурора в інтересах позивачів до відповідачів про визнання недійсним договору про закупівлю товару № 84 від 13.03.2019 року, укладеного між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року до договору № 84 від 13.03.2019 року про закупівлю товару щодо здійснення додаткової поставки товару на суму 68 732,97 грн, укладену між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" на користь Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради 432 422,24 грн. та стягнення з Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради отримані нею за рішенням суду кошти в дохід держави.
Щодо підстав представництва прокурором інтересів держави.
Згідно зі статтею 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною 4 цієї статті.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття інтерес держави.
Аналіз наведених законодавчих положень дає підстави для висновку, що виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї конституційної норми є поняття "інтерес держави". Враховуючи, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом.
Відповідно до статті 53 ГПК України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
Частиною 4 статті 53 ГПК України передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Згідно з висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 року по справі № 912/2385/18, відповідно до статті 23 Закону України "Про прокуратуру" представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі - компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя).
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший - третій частини четвертої).
Підставою для представництва прокурором інтересів держави в суді є належне обґрунтування, підтверджене достатніми доказами, зокрема (але не виключно): повідомленням прокурора на адресу відповідного компетентного органу про звернення до суду від його імені, відповідними запитами, а також копіями документів, отриманих від такого органу, що свідчать про наявність підстав для такого представництва.
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу. Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
У категорії спорів щодо визнання недійсними договорів, укладених у межах публічних закупівель, пред`явлення прокурором позову в інтересах осіб, уповноважених державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах, має ґрунтуватися на визначенні того, яка саме особа є суб`єктом, що має безпосередній інтерес у захисті державних фінансових ресурсів та в належному виконанні договірних зобов`язань відповідно до положень Закону України "Про публічні закупівлі" (див. постанову Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2025 року у справі № 924/524/24).
Положеннями частини 4 статті 7 Закону України "Про публічні закупівлі" передбачено, що контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
За змістом статті 7-1 Закону України "Про публічні закупівлі" Держаудитслужба здійснює моніторинг закупівлі протягом проведення процедури закупівлі, укладення договору та його виконання. За результатами моніторингу закупівлі складається висновок, в якому має міститься опис порушення та зобов`язання щодо усунення порушення. 
Закупівлі також перевіряються органом державного фінансового контролю під час проведення інспектування, а також під час державного фінансового аудиту. Перевірки закупівель проводяться за письмовим рішенням керівника органу державного фінансового контролю або його заступника за наявності однієї з таких підстав: 1) виникнення потреби у документальній та фактичній перевірці питань, які не можуть бути перевірені під час моніторингу процедури закупівлі, а саме: стану виконання умов договору, внесення змін до нього, в тому числі вимог щодо якості, кількості (обсягів) предмета закупівлі, ціни договору.
Пунктом 8 частини 1 статті 10 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" передбачено право Держаудитслужби порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства. 
Підпунктом 9 пункту 4 Положення "Про Державну аудиторську службу України" затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.02.2016 № 43 передбачено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства та притягнення до відповідальності винних осіб, зокрема, звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Держаудитслужба є органом, який наділений повноваженнями на здійснення заходів контролю щодо додержання вимог чинного законодавства при проведенні замовниками публічних закупівель, а також на звернення до суду в інтересах держави у разі незабезпечення підконтрольною установою виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів. 
Подібні висновки Верховного Суду щодо наявності повноважень на звернення до суду Держаудитслужби та її підрозділів, а отже і прокурора в інтересах держави в їх особі, у разі не виконання вимог щодо усунення порушень законодавства, виявлених за результатами моніторингу закупівель, викладені, зокрема у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07 грудня 2018 року у справі № 924/1256/17, у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 13 лютого 2019 року у справі № 906/296/18.
Отже, у спірних правовідносинах органом, уповноваженим державою на здійснення функцій контролю у сфері публічних закупівель та реагування на порушення законодавства у цій сфері є Держаудитслужба, повноваження якої на відповідній території реалізуються Північним офісом Держаудитслужби.
Судом також враховано, що відповідно до статті 142 Конституції України, частини 2 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" матеріальною та фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах, а також об`єкти їхньої спільної власності, що перебувають в управлінні районних і обласних рад.
Сільські, селищні, міські ради, відповідно до статті 10 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" є органами місцевого самоврядування, що представляють інтереси територіальної громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами. 
Відповідно до статті 143 Конституції України, частини 2 статті 327 ЦК України територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема, управляють майном, що є в комунальній власності. 
Частиною 5 статті 16 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" визначено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.
Згідно частини 1 статті 17 Закону України "Про місцеве самоврядування в Україні" відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.
Враховуючи, що Тульчинська міська рада є засновником Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради, що є стороною спірного договору, вона наділена визначеними законодавством повноваженнями щодо здійснення контролю за належним функціонуванням підпорядкованої установи, дотриманням вимог законодавства у сфері фінансово-господарської діяльності, а також забезпеченням ефективного та правомірного витрачання нею коштів місцевого бюджету, у тому числі під час проведення публічних закупівель.
Відтак, контрольні функції ради поширюються на правомірність укладених правочинів та їх відповідність принципам ефективного використання бюджетних ресурсів, що зумовлює її правову зацікавленість у вирішенні спору та поверненні до бюджету сплачених коштів.
Суд звертає увагу, що орган місцевого самоврядування є особою, уповноваженою на вжиття заходів представницького характеру щодо захисту інтересів територіальної громади, інтереси якої є складовою інтересів держави, пов`язаних із законним та ефективним витрачанням коштів бюджету (схожі висновки викладені у постановах Верховного Суду, зокрема, від 22.12.2022 у справі №904/123/22, від 26.10.2022 у справі №904/5558/20 та від 21.12.2022 у справі № 904/8332/21.
Верховний Суд також неодноразово висловлював правову позицію щодо наявності в органів місцевого самоврядування повноважень на звернення до суду з позовами про визнання недійсними договорів про закупівлю (такої позиції Верховний Суд дотримується в постановах від 15.05.2019 у справі № 911/1497/18, від 30.07.2020 у справі № 904/5598/18, від 19.08.2020 у справі № 923/449/18, від 25.08.2020 у справі № 913/153/19, від 19.05.2022 у справі № 904/5558/20 тощо).
Оскільки засновником Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради є Тульчинська міська рада, яка у свою чергу фінансує і контролює діяльність цієї установи та зобов`язана контролювати виконання місцевого бюджету, зокрема законність та ефективність використання коштів місцевого бюджету за договорами про закупівлю товарів, Тульчинська міська рада уповноважена вживати заходи щодо захисту інтересів територіальної громади, у тому числі представницького характеру, а тому є належним позивачем у цій справі.
Судом установлено, що Тульчинська окружна прокуратура листом від 27.03.2024 № 02.55-1120вих-24 повідомила Північний офіс Держаудитслужби та листом від 27.03.2024 № 02.55-1120вих-24 повідомила Тульчинську міську раду про порушення інтересів держави у результаті укладення спірного договору за наслідками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, і про наявність підстав для його визнання недійсним як такого, що суперечить інтересам держави з умислу ТОВ "Вінпродтрейд" та просила повідомити чи планує уповноважений орган вжити заходи для захисту інтересів держави.
Суд зауважує, що звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Із матеріалів справи вбачається, що компетентні органи, будучи обізнаними про обставини можливого порушення інтересів держави, самостійно заходів судового захисту не вжили.
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Таким чином, Північним офісом Держаудитслужби, Тульчинською міською радою не було самостійно вжито заходів щодо захисту інтересів держави та територіальної громади. Такі дії обгрунтовано розцінені прокурором як бездіяльність компетентних органів.
Листами від 14.11.2024 Тульчинська окружна прокуратура у порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" повідомила Північний офіс Держаудитслужби в особі Управління Північного офісу Держаудитслужби у Вінницькій області та Тульчинську міську раду про намір звернутися з позовом до Господарського суду Вінницької області про визнання недійсним оспорюваного договору про закупівлю. (т. 1 а.с. 113-114, 123).
Зважаючи на докази, подані прокурором щодо підстав звернення з позовом в інтересах держави в особі визначених прокурором позивачів, суд вважає обґрунтованими підстави представництва прокурором інтересів держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Тульчинської міської ради у цій справі.
Щодо правової кваліфікації спірних правовідносин судом враховано таке.
Причиною виникнення спору у цій справі стало питання щодо наявності або відсутності підстав для визнання недійсним договору про закупівлю товару № 84 від 13.03.2019 року, укладеного між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року до договору № 84 від 13.03.2019 року про закупівлю товару щодо здійснення додаткової поставки товару на суму 68 732,97 грн, укладену між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" на користь Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради 432 422,24 грн. та стягнення з Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради одержаних ним за рішенням суду 432 422,24 грн. в дохід держави.
Згідно статті 237 ГПК України при ухваленні рішення суд вирішує, яку правову норму слід застосувати до спірних правовідносин.
Відповідно до частини 4 статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) відносини, пов`язані зі сферою публічних закупівель, регулюються виключно цим Законом і не можуть регулюватися іншими законами, крім випадків, встановлених цим Законом.
Згідно пункту 25 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.
Приписами пункту 6 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" визначено, що договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару.
Згідно частини 1 статті 41 Закону України "Про публічні закупівлі" договір про закупівлю укладається відповідно до норм Цивільного та Господарського кодексів України з урахуванням особливостей, визначених цим Законом (частина 1 статті 41 Закону).
Відповідно до статті 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Згідно приписів частин 1-2 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин 1, 3 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є двостороннім, якщо правами та обов`язками наділені обидві сторони договору.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Положення статті 203 ЦК України містять загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину.
Так, частинами 1-3, 5 вказаної статті передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
З урахуванням викладеного, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
Загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України, а правові наслідки недійсності правочину - статтею 216 ЦК України.
Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5-6 статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Вирішуючи спір про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
На обгрунтування підстав визнання недійсним договору прокурор зазначив, що зміст спірного правочину суперечить інтересам держави і суспільства, оскільки укладення договору стало можливим внаслідок антиконкурентних узгоджених дій учасників закупівлі. 
На підтвердження фактичних підстав позову прокурор посилається на рішення Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 21 квітня 2023 року № 72/32-р/к у справі № 03-06/02-20 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" яким встановлено факт вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Г.Г. порушення, передбаченого пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів під час підготовки та участі у відкритих торгах (UA-2019-01-25-003883-b) щодо закупівлі: Сир сичужний (жирність не менше 50%), Сир кисломолочний (жирність 9-18%) (ДК 021:2015: 15540000-5 - Сирні продукти), які проводились протягом січня-лютого 2019 року Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради.
З огляду на обставини встановлені рішенням Адміністративної колегії Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, прокурор вважає, що право на укладення договору за результатами торгів одним з учасників - Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" одержано не на конкурентних засадах, чим спотворено результати торгів. 
Прокурор зауважив, що через вчинення Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та ФОП Аверчук Г.Г. антиконкурентних узгоджених дій, змагання між зазначеними суб`єктами господарювання під час підготовки та участі у торгах не відбувалося, тобто суб`єкти господарювання не намагалися здобути завдяки власним досягненням переваги над іншими учасниками торгів. Унаслідок цього замовник був змушений обрати найкращу запропоновану цінову пропозицію, яка склалася не завдяки економічній конкуренції, а в результаті узгодженої неконкурентної поведінки.
Прокурор стверджує, що узгоджений характер дій ТОВ "Вінпродтрейд" указує як на усвідомлення їх протиправності (порушення цими діями правил здійснення господарської діяльності), так і на передбачуваність і бажання настання наслідків від них (усунення конкуренції з метою протиправного отримання права на укладення договору). Вольова спрямованість антиконкурентних узгоджених дій зазначеного суб`єкта господарювання свідчить про їх умисність.
За доводами прокурора в діях переможця закупівлі ТОВ "Вінпродтрейд" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства та завідомо суперечлива мета дій ТОВ "Вінпродтрейд" полягала в тому, щоб уникнути встановлених Законом України "Про публічні закупівлі" обмежень, протиправно усунути конкуренцію під час проведення публічної закупівлі, нівелювати ефективність її результатів, у незаконний спосіб одержати право на укладення спірного договору не на конкурентних засадах. 
За позицією прокурора, договір про закупівлю товару № 84 від 13.03.2019 року укладений за підсумками тендеру, результати якого спотворено антиконкурентними узгодженими діями його учасників та додаткова угода № 3 від 31.12.2019 року до договору підлягають визнанню недійсними, оскільки завідомо суперечать інтересам держави та суспільства з умислу ТОВ "Вінпродтрейд" на підставі ст. ст. 203, 215, 228 ЦК України. 
Щодо застосування наслідків недійсності правочину, прокурор зазначив, що враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Вінпродтрейд" як сторони оспорюваного договору, одержані ним 432 422,24 грн за цим правочином повинні бути повернуті замовнику як іншій стороні договору, а отримані останнім за рішенням суду кошти підлягають стягненню в дохід держави.
Згідно статті 3 Закону України "Про публічні закупівлі" закупівлі здійснюються, зокрема за принципами добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та прозорості на всіх стадіях закупівель, недискримінації учасників, об`єктивної та неупередженої оцінки тендерних пропозицій.
Положеннями пункту 4 частини 2 статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" визначено, що антиконкурентними узгодженими діями визнаються, зокрема узгоджені дії, які стосуються спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів.
Відповідно до пункту 1 статті 50 цього Закону такі дії є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, за яке законом передбачено відповідальність.
Враховуючи предмет та підстави позову, обставини справи, суд має встановити чи є спірний правочин, таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу.
За змістом частини 3 статті 228 ЦК України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
Отже, для застосування приписів частини 3 статті 228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що оспорюваний правочин є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства.
Суд зауважує, що у законодавстві нормативне визначення поняття "інтерес" та поняття "інтерес держави і суспільства" відсутнє, як і відсутні законодавчо закріплені єдині критерії, принципи, засади їх визначення. 
Разом з тим поняття "інтерес" є ширшим, адже охоплює такі конструкції, як "охоронюваний законом інтерес", "публічний інтерес", "суспільний інтерес" тощо.
У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 №18-рп/2004 наведено визначення поняття "охоронюваний законом інтерес": у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "право" (інтерес у вузькому розумінні цього слова) означає правовий феномен, який: а) виходить за межі змісту суб`єктивного права; б) є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони; в) має на меті задоволення усвідомлених індивідуальних і колективних потреб; г) не може суперечити Конституції і законам України, суспільним інтересам, загальновизнаним принципам права; д) означає прагнення (не юридичну можливість) до користування у межах правового регулювання конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом; є) розглядається як простий легітимний дозвіл, тобто такий, що не заборонений законом. Охоронюваний законом інтерес регулює ту сферу відносин, заглиблення в яку для суб`єктивного права законодавець вважає неможливим або недоцільним.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі № 921/386/23 зазначив, що державні інтереси - це інтереси, пов`язані з потребою у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. Поняття "інтереси держави" має невизначений зміст, і в кожному конкретному випадку необхідно встановити, порушені чи ні інтереси окремої особи або держави. Інтереси держави - це закріплена Конституцією та законами України, міжнародними договорами (іншими правовими актами) система фундаментальних цінностей у найбільш важливих сферах життєдіяльності українського народу і суспільства.
Здійснивши правовий аналіз частини 3 статті 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є, зокрема спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства. Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 15.12.2021 у справі № 910/6271/17, від 16.03.2021 у справі № 910/15424/19.
Необхідною умовою для визнання господарського договору недійсним як такого, що суперечить інтересам держави і суспільства за частиною 3 статті 228 ЦК України є наявність наміру хоча б у однієї із сторін щодо настання відповідних наслідків. 
Отже, для правильного вирішення спору у цій справі необхідно встановити, у чому конкретно полягала завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета укладення господарського договору, якою із сторін і в якій мірі виконано зобов`язання, а також наявність наміру (умислу) у кожної із сторін. 
Наявність такого наміру у сторін (сторони) означає, що вони (вона), виходячи з обставин справи, усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність договору, що укладається, і суперечність його мети інтересам держави і суспільства та прагнули або свідомо допускали настання протиправних наслідків. На це звертає увагу Верховний Суд у постановах від 20.10.2021 у справі № 910/4089/20, від 23.11.2021 у справі № 904/2741/19, від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18.
Верховний Суд у постанові від 10.02.2026 у справі № 921/386/23 зазначив, що не будь-які порушення актів цивільного законодавства, вчинені під час укладення договору, мають своїм наслідком невідповідність правочину інтересам держави і суспільства.
Як убачається з матеріалів справи, прокурор не довів, що внаслідок укладення спірного правочину та оспорюваної додаткової угоди до нього держава чи чи територіальна громада понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар неналежної якості. 
За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенням майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
Частиною 4 статті 236 ГПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Провадження у справі №902/61/25 зупинялося до розгляду Верховним Судом справи № 922/3456/23 у подібних правовідносинах, яку було передано на розгляд об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для відступу від висновків, викладених у постанові від 17.10.2024 у справі №914/1507/23 та вирішення питання чи підлягає застосуванню до спірних відносин частина 3 статті 228 ЦК України, тобто чи є укладений правочин (договір на закупівлю світильників та освітлюваної арматури), таким що не відповідає інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, та вчиненим з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, за умови вчинення стороною правочину антиконкурентних узгоджених дій, за які чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (п.1 ст.50, ст.52 Закону України "Про захист економічної конкуренції").
Таким чином, щодо застосування норм матеріального права у подібних правовідносинах є висновок об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, який підлягає врахуванню судом під час розгляду справи №902/61/25.
У постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду уточнив висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі №911/934/23, від 17.10.2024 у справі №914/1507/23, а також інших постановах Верховного Суду щодо застосування частини 3 статті 228 ЦК України.
Ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, об`єднана палата Касаційного господарського суду, зокрема, сформулювала такі правові висновки:

"Щодо підстав для застосування до спірних відносин ч. 3 ст. 228 ЦК України
61. Предметом спору у справі, яка переглядається, є вимоги прокурора про визнання недійсним рішення тендерного комітету СКП "Харківзеленбуд", оформленого протоколом від 13.11.2019 № 338, та Договору як таких, що вчинені з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, а також вимоги про застосування наслідків недійсності цього договору, шляхом стягнення з ПП "ЛСВ "Моноліт" на користь СКП "Харківзеленбуд" коштів, отриманих за результатами виконання договору про закупівлю товарів, у розмірі 2 370 000,00 грн, а з СКП "Харківзеленбуд" - в дохід державного бюджету (на підставі ч. 3 ст. 228 ЦК України).
62. СКП "Харківзеленбуд" у касаційній скарзі стверджувало, що для суб`єктів господарювання, які порушили норми Закону "Про захист економічної конкуренції", зокрема, у разі вчинення антиконкурентних узгоджених дій, чинним законодавством передбачена відповідальність у вигляді штрафу (ст. 52 Закону "Про захист економічної конкуренції") та певні обмеження щодо прийняття участі у процедурах закупівлі протягом наступних трьох років після притягнення до відповідальності за вчинення таких дій (п. 4 ч. 1 ст. 17 Закону "Про публічні закупівлі"), а відтак, намагання прокурора додатково стягнути з ПП "ЛСВ Моноліт" кошти за фактично виконаним належним чином договором є покладенням на останнього надмірної відповідальності.
63. Отже ключовим питанням цієї справи є наявність підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК.
64. Згідно з цією нормою у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави.
65. Аналогічна за змістом норма містилася у ч. 1 ст. 208 ГК України (яка була чинною у період існування спірних відносин).
Щодо правової природи наслідків недійсності правочину, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України
66. Стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції ЦК України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст. 228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
67. Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд (постанови від 20.06.2018 у справі № 802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі № 2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі № 160/14095/21 від 13.11.2024 у справі № 911/934/23).
68. Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч. 3 ст. 228 ЦК, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма ЦК України, яка містить каральні заходи (санкції).
69. За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
70. Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
71. Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
72. У ч. 3 ст. 228 ЦК України передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватно-правових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
73. Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Щодо відповідності приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України критеріям ЄСПЛ щодо сумісності втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції
74. Вирішуючи питання щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені ч. 3 ст. 228 ЦК України, ч. 1 ст. 208 ГК України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
75. Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation - NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
76. Застосування наслідків, передбачених ч. 3 ст. 228 ЦК України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
77. Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ, критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст. 1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування - передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст. 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення".
89. Найбільш релевантною до справи, що переглядається, є справа "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява № 75414/10). Заявник разом з партнером уклали державний закупівельний контракт на виконання будівельних робіт і внесли відповідний завдаток (гарантію). Згодом органи влади виявили, що на момент участі в тендері проти заявника вже було порушено кримінальне провадження (пред`явлено обвинувачення) щодо маніпулювання попередніми державними закупівлями. На цій підставі національні органи скасували чинний контракт із заявником та конфіскували його завдаток. Заявник оскаржував конфіскацію завдатку як непропорційне втручання у право власності. ЄСПЛ визнав розірвання конфіскацію завдатку втручанням у право власності (ст.1 Першого протоколу), яке мало легітимну мету - захист публічних фінансів, запобігання змовам та забезпечення чесної конкуренції у сфері державних закупівель. Незважаючи на легітимну мету, Суд встановив порушення через непропорційність застосованого заходу. Національне законодавство вимагало виключення особи з тендеру, якщо їй пред`явлено обвинувачення (превентивний захід, спрямований на запобігання подальшим порушенням). Обвинувачення було зареєстровано ще до укладення контракту, але заявник не знав про це. Крім того, органи влади з великою затримкою повідомили про це тендерний орган і фактично самі дозволили заявнику укласти контракт. Скасувавши контракт і конфіскувавши завдаток після укладення та часткового виконання угоди, держава переклала на заявника фінансовий тягар власної адміністративної недбалості (несвоєчасного виконання своїх обов`язків з перевірки). Втручання було визнане надмірним, оскільки держава не змогла забезпечити належне виконання своїх обов`язків на ранньому етапі процедури. Суд також вважав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
90. ЄСПЛ вказав, що в конкретних обставинах цієї справи заявник мав принаймні законні очікування щодо можливості покладатися на договір і виконати його, а також очікувати повернення своєї гарантії, і це може розглядатися, для цілей ст. 1 Першого протоколу, як пов`язане з майновими правами, наданими заявнику за договором.
91. Враховуючи викладені вище висновки ЄСПЛ щодо конфіскації без вироку суду Об`єднана палата вважає, що у справі, яка переглядається, при застосуванні конфіскаційної санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦК України, не було дотримано принципу пропорційності як щодо винного учасника правочину, так і щодо того учасника, який діяв добросовісно, виходячи з такого.
А. Щодо винної особи
92. У наведених вище справах ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на те, що для дотримання принципу пропорційності цивільна конфіскація має стосуватися майна, яке було отримане від злочинної діяльності, незаконного збагачення, майна, джерела походження якого сторона не могла пояснити, або майна, яке безпосередньо використовувалося при здійсненні злочинної діяльності. ЄСПЛ також визнав небезпечною тенденцію поширення конфіскації без вироку суду на випадки звичайних адміністративних порушень.
93. Верховний Суд у постанові від 20.03.2019 у справі № 922/1391/18 вказав, що здійснивши правовий аналіз ч. 3ст. 228 ЦК України можна дійти висновку, що ознаками недійсного господарського договору, що суперечить інтересам держави і суспільства, є спрямованість цього правочину на порушення правового господарського порядку та наявність умислу (наміру) його сторін, які усвідомлювали або повинні були усвідомлювати протиправність укладеного договору. Метою такого правочину є його кінцевий результат, якого бажають досягти сторони. Мета завідомо суперечить інтересам держави та суспільства.
94. Отже, для застосування приписів ч. 3 ст. 228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин (придбання світильників комунальним підприємством) за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Втім, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі.
95. Антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч. 3 ст. 228 ЦК України.
96. Прокурор не доводив, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
97. У справі "Kurban v. Turkey" (рішення від 24.11.2020, заява № 75414/10) ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
98. Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
99. ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
100. Об`єднана палата вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч. 3 ст. 228 ЦКУкраїни, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
101. Об`єднана палата звертає увагу на невідповідність норми ч. 3 ст. 228 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст. 228 ЦК України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч. 3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави".
103. Отже, колегія суддів у справі № 911/934/23 дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи).
104. Тим не менше, Об`єднана палата звертає увагу, що, незважаючи на тривалу публічну критику, ч. 3 ст. 228 ЦК України так і не була виключена з ЦК України, хоча її аналог у ГК України (ст. 208) втратив чинність у зв`язку з втратою чинності цим Кодексом в цілому у 2025 році. Крім того, питання щодо існування цієї норми наразі знаходиться на вирішенні законодавця (проєкт рекодифікації ЦК України) - за таких умов втручання суду у вирішення цього питання не може вважатися доцільним.
105. Враховуючи викладене, Об`єднана палата уточнює висновки, що містяться у постановах від 13.11.2024 у справі № 911/934/23, від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23, а також інших постановах колегій суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду щодо застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, таким чином:
При визначенні підстав для застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Б. Щодо добросовісної сторони правочину
106. ЄСПЛ звертає увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна (у нашому випадку - добросовсної сторони правочину, СКП "Харківзеленбуд").
107. На перший погляд, приписи ч.3 ст.228 ЦК України свідчать про те, що втручання у право володіння майном добросовісного учасника правочину не відбувається, невинна особа не має зазнавати збитків через недійсний правочин, адже сторона має отримати від порушника назад своє майно, а з неї стягується в дохід держави лише те, що вона отримала від порушника.
108. Втім, Об`єднана палата вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності й добросовісного учасника.
109. По-перше, добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було.
110. По-друге, конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування публічним інтересом. ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
111. Як у справі, що переглядається, так і у справі, від висновків у якій просять відступити, прокурор вочевидь для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони не майно, отримане за правочином, а кошти, після того як вони будуть стягнуті з винної сторони (у цій справі - з ПП "ЛСВ "Моноліт" на корить СКП "Харківзеленбуд").
112. СКП "Харківзеленбуд" неодноразово стверджувало, що воно несе негативні наслідки від ухвалених судових рішень, оскільки грошові кошти не є речами з індивідуально визначеними ознаками, відтак, неможливо розрізнити власні кошти підприємства і кошти, стягнуті з винної сторони. Скаржник звертав увагу на неодноразове намагання виконати примусово відповідне рішення суду незалежно від того, чи отримані кошти з винної сторони на рахунок комунального підприємства. Отже, ухвалені судами у цій справі рішення означають не лише застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України всупереч її прямим приписам (Об`єднана палата погоджується з доводами скаржника, що при правильному застосуванні цієї норми з нього мали би бути стягнуті товари, отримані за правочином, тобто світильники, а не кошти), але й перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону - стягнення з комунального підприємства грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.
113. Більше того, прокурор стверджує про те, що завдяки порушенням законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави. Враховуючи, що закупівлю товарів проводило комунальне підприємство за гроші територіальної громади, а не держави, то при спотворенні результатів торгів постраждалою є територіальна громада міста Харкова. Між тим, прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету), а не бюджету міста Харкова (тобто територіальної громади, яка на думку прокурора постраждала від спотворення результату закупівель за комунальні кошти), що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для комунального підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності територіальної громади міста Харкова".

Отже, у постанові від 19.12.2025 у справі №922/3456/23 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду дійшла висновку про те, що норма частини 3 статті 228 ЦК не може бути застосована як правова підстава для визнання договору про закупівлю недійсним та застосування санкції, передбаченої цією нормою, у випадку порушення суб`єктом господарювання норм законодавства про захист конкуренції.
Під час розгляду цієї справи, суд враховує наведені вище правові висновки, викладені у справі № 922/3456/23, оскільки правовідносини у справі № 922/3456/23 та у справі, що розглядається з огляду на предмет, правові підстави позову, суб`єктний склад сторін, нормативно-правове регулювання (визнання договору недійсним на підставі частини 3 статті 228 ЦК України) є подібними.
При розгляді цього спору судом також взято до уваги, що ухвалою від 24.02.2026 Верховний Суд передав на розгляд Великої Палати Верховного Суду справу № 910/20111/23 за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради до Комунального підприємства "Дирекція будівництва шляхово-транспортних споруд м. Києва" і Товариства з обмеженою відповідальністю "Північно-Український Будівельний Альянс", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Антимонопольний комітет України, про визнання недійсним укладеного відповідачами договору як такого, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, з умислу відповідача 2, та стягнення грошових коштів (частина третя статті 228 ЦК), тобто справу у подібних до цієї справи № 903/997/25 правовідносинах.
Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернула відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду. В зазначеній ухвалі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що питання щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України при вчиненні правочину, що суперечить інтересам держави та суспільства, зокрема при порушенні суб`єктом господарювання чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, у тому числі законодавства про захист конкуренції, не має невизначеного законодавчого регулювання та вже вирішувалося Верховним Судом. Так, об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 сформулювала висновок щодо застосування частини третьої статті 228 ЦК України, зазначивши, що ця норма може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції. 
Велика Палата Верховного Суду в ухвалі від 08.04.2026 також зауважила про те, що доводи про відсутність стабільності правозастосування та єдності судової практики у спорах з подібними правовідносинами не знайшли свого підтвердження, про що свідчить узгоджений підхід Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду при застосуванні частини третьої статті 228 ЦК України внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції після ухвалення об`єднаною палатою вказаної вище постанови. Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для передачі справи на її розгляд і повернення справи колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Судом установлено, що згідно пункту 1 резолютивної частини рішення № 72/32-р/к від 21.04.2023 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" Адміністративною колегією Південно-Західного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України у справі № 03-06/02-20 визнано, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та Фізична особа - підприємець Аверчук Галина Григорівна вчинили порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, під час підготовки та участі у відкритих торгах (UA-2019-01-25-003883-b) щодо закупівлі: Сир сичужний (жирність не менше 50%), Сир кисломолочний (жирність 9-18%) (ДК 021:2015: 15540000-5 - Сирні продукти), які проводились протягом січня-лютого 2019 року Відділом освіти, молоді та спорту Тульчинської міської ради.
Згідно пункту 2 резолютивної рішення за вчинення порушення, вказане у пункті 1 резолютивної частини цього рішення, відповідно до абзацу другого частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" на Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" накладено штраф у розмірі 67 957,00 гривень.
Отже, уповноваженим державою органом за порушення законодавства про захист економічної конкуренції Товариство з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" притягнуто до передбаченої законом відповідальності у вигляді накладення штрафу.
Водночас, застосування додаткового наслідку у вигляді визнання виконаного договору недійсним із подальшим стягненням коштів у дохід держави потребує окремого доведення передбачених цивільним законодавством підстав.
Доводи прокурора щодо наявності підстав для визнання недійсним спірного договору та застосування наслідків, передбачених частиною 3 статті 228 ЦК України є необґрунтованими, оскільки сам по собі факт встановлення рішенням органу Антимонопольного комітету України антиконкурентних узгоджених дій учасників процедури закупівлі не свідчить автоматично про те, що укладений за результатами такої закупівлі договір завідомо суперечить інтересам держави і суспільства у розумінні частини 3 статті 228 ЦК України.
Для застосування вказаної норми прокурором мало бути доведено не лише порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а й наявність спрямованості правочину на порушення інтересів держави та суспільства, заподіяння державі майнової шкоди, переплати бюджетних коштів, отримання товару неналежної якості чи інші негативні наслідки для майнових інтересів держави. Однак, докази на підтвердження таких обставин у матеріалах справи відсутні.
Наразі, самі лише доводи щодо порушення конкурентного законодавства під час проведення закупівлі, без доведення причинно - наслідкового зв`язку між такими порушеннями та негативними наслідками для майнових інтересів держави, не можуть свідчити про вчинення правочину з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства. 
За обставинами цієї справи прокурор не довів, що спірний договір про закупівлю товару № 84 від 13.03.2019 року та додаткова угода до нього № 3 від 31.12.2019 року суперечать інтересам держави та суспільства.
Таким чином, відсутні підстави вважати, що спірний правочин був спрямований на порушення інтересів держави і суспільства у розумінні частини 3 статті 228 ЦК України та застосування передбачених цією нормою конфіскаційних наслідків за встановлених обставин не відповідає критерію пропорційності втручання у право мирного володіння майном.
Враховуючи встановлені судом фактичні обставини справи та досліджені докази, суд дійшов висновку про відсутність правових та фактичних підстав для визнання спірного договору про закупівлю товару № 84 від 13.03.2019 року та додаткової угоди до нього № 3 від 31.12.2019 року недійсними за статтею 228 ЦК України, а також для застосування особливого виду наслідків недійсності такого правочину, визначених частиною 3 статті 228 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Положеннями частин 1-4 статті 13 ГПК України визначено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Згідно вимог 1 статті 14 ГПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Частиною 1 статті 74 ГПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до вимог частини 2 статті 76 ГПК України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Згідно статті 78 ГПК України достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи.
Відповідно до статті 79 ГПК України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту статті 79 ГПК України свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (частини 1-2 статті 86 ГПК України).
Суд зауважує, що справу розглянуто у розумний строк, який був об`єктивно необхідним для забезпечення можливості реалізації учасниками справи відповідних процесуальних прав та обов`язків.
Під час розгляду справи, судом кожній стороні була надана розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, у тому числі подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Враховуючи викладене, суд не надає детальної відповіді на кожний аргумент та довід учасників справи, оскільки такі доводи та аргументи не впливають на висновки суду у цій справі.
Дослідивши фактичні обставини справи, що входять до предмету доказування у цій справі та стосуються кваліфікації спірних відносин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Виконувача обов`язків керівника Тульчинської окружної прокуратури Вінницької області в інтересах держави в особі Північного офісу Держаудитслужби та Тульчинської міської ради до Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" та до Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради про визнання недійсним договору про публічну закупівлю (поставки) № 84 від 13.03.2019 року, укладеного між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; визнання недійсною додаткової угоди № 3 від 31.12.2019 року до договору №84 від 13.03.2019 року на закупівлю товару щодо здійснення додаткової поставки товару на суму 68 732,97 грн, укладену між Відділом освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради та Товариством з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд"; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вінпродтрейд" на користь Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради 432 422,24 грн. та стягнення з Відділу освіти, молоді і спорту Тульчинської міської ради одержаних ним за рішенням суду 432 422,24 грн. в дохід держави задоволенню не підлягають.
Щодо розподілу судових витрат суд враховує таке.
Відповідно до пункту 12 частини 3 статті 2 ГПК України однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно вимог статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
При зверненні до суду Вінницькою обласною прокуратурою згідно платіжної інструкції № 2949 від 13.12.2024 сплачено судовий збір у розмірі 12 542,34 гривень.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 129 ГПК України судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підстав покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Приймаючи до уваги, що у задоволенні позовних вимог відмовлено повністю, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 12 542,34 гривень покладаються на прокурора.
На підставі викладеного, керуючись статтями 13, 86, 123, 129, 232, 233, 236, 237, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд

У Х В А Л И В:
1. У задоволенні позову відмовити повністю.
2. Судові витрати зі сплати судового збору покласти на прокурора.
3. Згідно з приписами статті 241 ГПК України рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
4. Відповідно до положень частини 1 статті 256 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня його проголошення до Північно-західного апеляційного господарського суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
5. Примірник судового рішення надіслати учасникам справи до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.
Повне рішення складено 01 червня 2026 р.

Суддя Шамшуріна М.В.  

віддрук. прим.:
1 - до справи;
2 - Тульчинській окружній прокуратурі; tulchyn@vin.gp.gov.ua;
3-8 - Вінницькій обласній прокуратурі, позивачам, відповідачам, третій особі до електронних кабінетів у системі ЄСІТС.