ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"28" травня 2026 р. Справа№ 910/7920/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Сибіги О.М.
суддів: Гончарова С.А. 
Тищенко О.В. 

секретар судового засідання: Михайленко С.О.
за участю представників сторін: згідно протоколу судового засідання від 28.05.2026
Розглянувши матеріали апеляційних скарг Вінницької обласної ради та Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”
на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025
повний текст рішення складено 19.12.2025
у справі № 910/7920/25 (суддя Чинчин О.В.)
за позовом Першого заступника керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області
в інтересах держави в особі:
1. Дашівської селищної ради
2. Державної екологічної інспекції у Вінницькій області
до 1. Вінницької обласної ради
2. Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства
3. Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”
4. Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідачів: Вінницька обласна державна адміністрація 
про визнання незаконним рішення, визнання недійсними договорів та зобов`язання звільнити мисливські угіддя, -

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог
Перший заступник керівника Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області (прокурор), виступаючи в інтересах держави, в особі Дашівської селищної ради (позивач-1) та Державної екологічної інспекції у Вінницькій області (позивач-2) звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Вінницької обласної ради (відповідач-1), Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства (відповідач-2), Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” (відповідач-3), Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” (відповідач-4), в якому просив:
- визнати незаконним рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 “Про перерозподіл мисливських угідь” в частині надання у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у складі мисливських угідь об`єкту природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га;
- визнати недійсним договір про умови ведення мисливського господарства від 25.02.2013, укладений між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Приватним підприємством “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, в частині мисливських угідь площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75, 76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України”;
- визнати недійсним договір про умови користування ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства № 1/0923 від 04.09.2023, укладений між Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” в особі філії “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” ДП “Ліси України” та Приватним підприємством “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, в частині мисливських угідь площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75, 76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України”;
- зобов`язати Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” звільнити мисливські угіддя площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75, 76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України”.
Позовні вимоги мотивовано тим, що рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 є незаконним, оскільки на підставі вказаного рішення було надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, в тому числі об`єкта природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га. Проте, здійснення мисливського господарства та розташування мисливських угідь в межах території заказників є неможливим в силу Законів України “Про природно-заповідний фонд України”, “Про мисливське господарство та полювання”. Таким чином, до складу мисливських угідь, переданих у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, увійшла територія 75, 76 кварталів Дашівського лісництва Державного підприємства “Дашівське лісомисливське господарство”, яка одночасно є об`єктом природо-заповідного фонду – ботанічним заказником загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га та, з урахуванням статей 3, 7 Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, статей 3, 5 Закону України “Про екологічну мережу України”, є територією та об`єктом природно-заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно із статтями 25, 26 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” унеможливлює її використання у якості мисливських угідь. Зважаючи на те, що рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 не відповідає вимогам законодавства та є незаконним, а оспорювані договори про умови ведення мисливського господарства були укладені на підставі цього рішення, тому такі договори має бути визнано недійсними, а спірна територія підлягає звільненню з боку Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 04.08.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі № 910/7920/25, ухвалено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання, залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів – Вінницьку обласну державну адміністрацію.
08.10.2025 Господарським судом міста Києва закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття
Рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 позовні вимоги задоволено у повному обсязі, а саме:
- визнано незаконним рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 року “Про перерозподіл мисливських угідь” в частині надання у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у складі мисливських угідь об`єкту природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га.;
- визнано недійсним договір про умови ведення мисливського господарства від 25.02.2013, укладений між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Приватним підприємством “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, в частині мисливських угідь площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75,76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України”;
- визнано недійсним договір про умови користування ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства № 1/0923 від 04.09.2023, укладений між Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” в особі філії “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” Державного підприємства “Ліси України” та Приватним підприємством “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, в частині мисливських угідь площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75, 76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України”;
- зобов`язано Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” звільнити мисливські угіддя площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75,76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” Державного підприємства “Ліси України”;
- стягнуто з Вінницької обласної ради на користь Вінницької обласної прокуратури 3 028,00 грн судового збору;
- стягнуто з Центрально-Західного міжрегіонального управління лісового та мисливського господарства на користь Вінницької обласної прокуратури 3 028,00 грн судового збору;
- стягнуто з Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” на користь Вінницької обласної прокуратури 3 028,00 грн судового збору;
- стягнуто з Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” на користь Вінницької обласної прокуратури 3 028,00 грн судового збору.
В обґрунтування прийнятого рішення судом першої інстанції зазначено, що: 
- рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 в частині передачі у користування мисливських угідь в межах ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” загальною площею 116,0 га реалізовано шляхом укладення договорів про умови ведення мисливського господарства від 25.02.2013 та № 1/0923 від 04.09.2023, тому до даних правовідносин сторін має застосовуватися законодавство, яке діяло станом на 25.02.2013;
- до складу мисливських угідь, переданих у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, увійшов об`єкт природно-заповідного фонду ботанічний заказник загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га, який знаходився на час передачі в кварталах 75, 76 Дашівського лісництва Державного підприємства “Дашівське лісомисливське господарство” (на даний час знаходиться в кварталах 75,76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України”), а з урахуванням статей 3, 7 Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, статей 3, 5 Закону України “Про екологічну мережу України” є територією та об`єктом природно - заповідного фонду України та екологічною мережею України, що згідно із статтями 25, 26 Закону України “Про природно-заповідний фонд України” унеможливлює його використання у якості мисливських угідь;
- використання заповідної території для облаштування відтворювальної ділянки мисливських угідь є несумісним з цілями та завданнями створення заказника, метою якого є охорона ділянки високопродуктивних дубово-ясеневих насаджень з участю черешні та явора, де у трав?яному покриві серед насаджень зростають рідкісні види рослин, серед яких цибуля ведмежа, що утворює суцільні зарості, скополія карніолійська та ряд представників родини обхідних (любка зеленоквіткова, коручка темно-червона і широколиста, гніздівка звичайна), які занесені до Червоної книги України;
- розгляд позову про визнання незаконним та скасування рішення ради та відповідно задоволення позовних вимог вплине на законність всіх правочинів та документів, які укладено після та на підставі прийнятого оспорюваного рішення та відновить порушені права для позивача як користувача спірних мисливських угідь;
- рішення Вінницької обласної ради 25.10.2007 в частині надання у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у складі мисливських угідь об`єкту природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га, було прийнято з порушенням вимог Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, що не відповідає принципу належного урядування, а відтак і принципу верховенства права;
- укладення оспорюваних договорів здійснено в порушення приписів норм чинного законодавства України, оскільки судом першої інстанції встановлено незаконність рішення Вінницької обласної ради 25.10.2007 № 440, на підставі якого такі договори було укладено. Вказане свідчить про недодержання при укладенні договорів встановлених статті 203 Цивільного кодексу України, що є підставою для визнання їх недійсним в силу приписів статті 215 Цивільного кодексу України;
- позовні вимоги прокурора в частині зобов`язання Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” звільнити мисливські угіддя площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75,76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” ДП “Ліси України” також є обґрунтованими; 
- у даному випадку прокуратура звернулась з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Отже, до таких вимог строк позовної давності не застосовується.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг та узагальнення їх доводів
Не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25, 05.01.2026 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також за невідповідності викладених у рішенні суду висновків встановленим обставинам справи, що є підставою для його скасування. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: 1) судом першої інстанції неправильно застосовано статті 9, 16, 25, 26 Закону «Про природно-заповідний фонд України», та не застосовано статті 1, 20, 32, 33, 39 Закону України «Про мисливське господарство та полювання»; 2) судом першої інстанції взагалі не враховано доводів відповідачів у справі; 3) судом першої інстанції, всупереч приписам спеціального законодавства, залишено поза увагою матеріально-правову сутність мисливського господарства, статус мисливських угідь; 4) матеріали справи не містять жодного доказу проведення полювання саме в межах 114 га заказника, а «порушення», про яке стверджує прокурор, є уявним; 5) такий спосіб захисту як зобов`язати звільнити мисливські угіддя є неефективним та нездійсненним.
Також не погоджуючись з рішенням Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25, 08.01.2026 Вінницька обласна рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 повністю та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.
Вимоги апеляційної скарги Вінницької обласної ради мотивовано тим, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, а також за невідповідності викладених у рішенні суду висновків встановленим обставинам справи, що є підставою для його скасування. 
Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до того, що: 1) суд першої інстанції, визнаючи незаконним рішення Вінницької обласної ради 25.10.2007 № 440, здійснив ретроспективний перегляд дій обласної ради через призму законодавчих обмежень, які на той час не існували. Такий підхід прямо суперечить статті 58 Конституції України щодо незворотності дії закону в часі; 2) суд першої інстанції проігнорував, що за своєю правовою суттю відтворювальна ділянка – це функціональний аналог заповідника всередині мисливського господарства, де єдиною дозволеною діяльністю є охорона та біотехнія. Це повністю кореспондується з пунктом 3.2 Положення про ботанічний заказник «Дашівський», який допускає господарську діяльність, що не суперечить його завданням. Надання території заказника статусу відтворювальної ділянки мисливських угідь не лише не нівелювало значення природно-заповідного фонду, а навпаки забезпечило реалізацію вимог пункту 1.5 Положення щодо обов`язку землекористувача нести відповідальність за належне утримання території та додержання встановленого режиму; 3) суд першої інстанції, стверджуючи про «несумісність» договорів з завданнями заказника, проігнорував той факт, що за своєю правовою природою ці правочини в спірній частині є не інструментом «виробництва», а юридичною формою реалізації охоронних зобов`язань, передбачених пунктом 1.5 Положення про заказник; 4) оскарження юридичного титулу за відсутності позбавлення володіння є вимогою про визнання акта незаконним, до якої застосовується загальна позовна давність. Суд першої інстанції припустився грубої помилки, кваліфікувавши позовні вимоги прокурора як негаторний позов та відмовивши на цій підставі в застосуванні наслідків спливу позовної давності.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційних скарг по суті
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.01.2026 матеріали апеляційної скарги Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у справі № 910/7920/25 передано на розгляд головуючому судді Сибізі О.М.
Протоколом автоматичного визначення складу колегії суддів від 06.01.2026 для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у справі № 910/7920/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.
Протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги) раніше визначеному головуючому судді (складу суду) від 09.01.2026, матеріали апеляційної скарги Вінницької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 передано колегії суддів, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Демидова А.М., Владимиренко С.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 19.01.2026 витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/7920/25.
12.02.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали господарської справи № 910/7920/25.
Протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 16.02.2026, у зв`язку з перебуванням судді Демидової А.М. та судді Владимиренко С.В. у відпустці, для вирішення питань щодо руху апеляційної скарги в межах справи № 910/7920/25 визначено колегію суддів Північного апеляційного господарського суду, у складі: головуючий суддя: Сибіга О.М., судді: Тищенко О.В., Гончаров С.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7920/25 за апеляційною скаргою Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та призначено розгляд справи на 09.04.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2026 апеляційну скаргу Вінницької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 залишено без руху та надано строк для їх усунення.
04.03.2026 Вінницька обласна рада звернулась до Північного апеляційного господарського суду з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 09.03.2026 відкрито апеляційне провадження у справі № 910/7920/25 за апеляційною скаргою Вінницької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025, розгляд справи № 910/7920/25 за апеляційною скаргою Вінницької обласної ради на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 та апеляційною скаргою Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 об`єднано в одне апеляційне провадження.
06.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Вінницької обласної ради надійшов відзив на апеляційну скаргу Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, в якому просить вказану апеляційну скаргу задовольнити.
20.03.2026 до Північного апеляційного господарського суду від Гайсинської окружної прокуратури Вінницької області надійшли відзиви на апеляційні скарги, в яких проти доводів апеляційних скарг прокуратура заперечує та наводить власні на їх спростування, просить у задоволенні апеляційних скарг відмовити.
09.04.2026 судове засідання не відбулось у зв`язку з перебуванням суддів Тищенко О.В. та Гончарова С.А. у відпустці.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 13.04.2026 розгляд справи призначено на 14.05.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 14.05.2026 оголошено перерву у судовому засіданні та повідомлено учасників про те, що наступне судове засідання у справі № 910/7920/25 відбудеться 28.05.2026.
Розглянувши матеріали справи, апеляційні скарги Вінницької обласної ради та Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” слід задовольнити, а рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 скасувати та прийняти нове рішення про відмову у позові, з наступних підстав.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Як було встановлено Господарським судом міста Києва та перевірено судом апеляційної інстанції, рішенням Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 “Про перерозподіл мисливських угідь” вирішено провести перерозподіл мисливських угідь, наданих у користування рішеннями 22 сесії Вінницької обласної Ради 4 скликання від 21 липня 2005 року, № 901 “Про надання у користування мисливських угідь” та 23 сесії Вінницької обласної Ради 4 скликання від 12 жовтня 2005 року № 954 “Про зміни та доповнення до рішення 22 сесії Вінницької обласної Ради 4 скликання від 21 липня 2005 року „Про надання у користування мисливських угідь" і надати їх у користування згідно з додатками 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 таким підприємствам, організаціям та господарствам: Вінницькому обласному комунальному спеціалізованому лісогосподарському підприємству “Віноблатроліс”, Державним підприємствам Вінницького обласного управління лісового та мисливського господарства, Вінницькій гарнізонній організації військово мисливського товариства Збройних Сил України, Сільськогосподарському відкритому акціонерному товариству “Вінницярибгосп”, Державному підприємству “Вінницька лісова науково дослідна станція", Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське”, Приватному підприємству “Туристичне мисливсько- рибальське господарство “Вінницьке”, Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство „Фауна", Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Вепр”, Вінницькій обласній та районним організаціям Українського товариства мисливців та рибалок. 
Згідно з додатком № 6 до рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 “Про перерозподіл мисливських угідь” Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 8 712,9 га, які повністю складаються з лісових угідь. 
Рішенням Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 “Про внесення змін та доповнень до рішення 13 сесії обласної Ради 5 скликання від 25.10.2007 року № 440 “Про перерозподіл мисливських угідь” внесено зміни у пункт 1 речення після слів “і надати їх у користування” доповнено словами “терміном на 30 років”, додатки викладено у новій редакції.
Згідно з додатком № 6 до рішення Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 “Про внесення змін та доповнень до рішення 13 сесії обласної Ради 5 скликання від 25.10.2007 року №440 “Про перерозподіл мисливських угідь” Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 9 062,9 га, які повністю складаються з лісових угідь.
25.02.2013 між Вінницьким обласним управлінням лісового та мисливського господарства та Приватним підприємством “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” було укладено договір про умови ведення мисливського господарства (надалі – договір від 25.02.2013).
У розділі І договору від 25.02.2013 сторони визначили його предмет.
Так, відповідно до пункту 1.1 договору від 25.02.2013 рішенням 20 сесії 5 скликання Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 “Про внесення змін та доповнень до рішення 13 сесії обласної Ради 5 скликання від 25.10.2007 року № 440 “Про перерозподіл мисливських угідь” надано терміном до 15.10.2038 в користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства загальною площею 9 062,9 га 
У пункті 1.2 договору сторони визначили вид та чисельність мисливських тварин в угіддях, наданих у користування станом на 20.02.2013.
У розділі І договору від 25.02.2013 сторони визначили права та обов`язки сторін.
Відповідно до пункту 2.1 договору від 25.02.2013 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” має право у встановленому порядку, за згодою власників або користувачів земельних ділянок зводити у мисливських угіддях необхідні будівлі і біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам власників або користувачів земельних ділянок.
Згідно з пунктом 2.2 договору від 25.02.2013 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” зобов`язується: а) використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням; б) вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Закону України «Про тваринний світ», Закону України «Про мисливське господарство та полювання», інших нормативно - правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства; в) раціонально використовувати державний мисливський фонд, не допускати погіршення екологічного стану середовища перебування мисливських тварин внаслідок власної діяльності; г) проводити первинний облік чисельності і використання мисливських тварин, вивчати їх стан та характеристики угідь, де перебувають дані тварини, і у встановленому порядку передавати цю інформацію органам, що здійснюють державний облік мисливських тварин та облік їх використання; д) забезпечувати проведення комплексних заходів, спрямованих на охорону і відтворення мисливських тварин, збереження і поліпшення середовища їх перебування, щорічно вкладати кошти на дані цілі з розрахунку на 1 тис. га лісових мисливських угідь не менше - 30, польових - 25, водно - болотних - 20 неоподаткованих мінімумів доходів громадян; е) здійснювати охорону державного мисливського фонду, сформувати єгерську службу з розрахунку не менше одного єгеря на 5 тис. га лісових і 10 тис. га польових чи водно - болотних мисливських угідь згідно з штатним розписом, який додається користувачем; є) дотримуватися режиму охорони видів тварин, які підлягають особливій охороні в межах наданих в користування мисливських угідь; ж) негайно інформувати правоохоронні органи, органи мисливського та лісового господарства, ветеринарної медицини, санітарно - епідеміологічної служби про виявлення захворювань тварин, погіршення стану середовища їх перебування, виникнення загрози знищення та випадків загибелі тварин, здійснювати комплексні заходи щодо профілактики і боротьби із захворюваннями; з) самостійно припиняти використання мисливських тварин у разі погіршення їх стану та умов існування, зниження відтворюючої здатності та чисельності, виникнення загрози їх знищення, негайно вживати заходів щодо усунення негативних факторів впливу на тварин і середовище їх перебування; и) виконувати інші обов`язки щодо охорони і використання об`єктів тваринного світу та користування мисливськими угіддями відповідно до чинного законодавства.
Згідно з картою-схемою, яка є додатком до договору від 25.02.2013, Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” надано у користування, зокрема, 6 053 га мисливських угідь Державного підприємства “Дашівське лісомисливське господарство”, які знаходяться в кварталах 1-91, 94-98, 102-115, 116-125. 
До складу мисливських угідь передано об`єкт природно-заповідного фонду ботанічний заказник загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га. 
Наказом Державного агентства лісових ресурсів України № 871 від 28.10.2022 припинено Державне підприємство “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” шляхом реорганізації шляхом приєднання до Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України”. 
Рішенням Вінницької обласної ради № 622 від 25.08.2023 “Про внесення змін до рішення Вінницької обласної ради щодо надання мисливських угідь у користування” внесено зміни у додаток 1 до рішення 13 сесії Вінницької обласної ради 5 скликання від 25.10.2007 року № 440 “Про перерозподіл мисливських угідь” в частині заміни слів “Державне підприємство “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” Вінницького обласного управління лісового та мисливського господарства на “Державне спеціалізоване господарське підприємство “Ліси України” (філія “Дашівське досвідне лісомисливське господарство”). 
04.09.2023 між Державним спеціалізованим господарським підприємством “Ліси України” (підприємство-1) та Приватним підприємством “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” (підприємство-2) було укладено договір про умови користування ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства № 1/0923 (надалі – договір № 1/0923), предметом якого є мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, які знаходяться на території державного лісового фонду філії “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” ДП “Ліси України” терміном до 15.10.2038 загальною площею 6 053 га, які надано у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” рішенням 20 сесії Вінницької обласної Ради 5 скликання від 15.10.2008 № 670, з урахуванням рішення Вінницької обласної ради № 622 від 25.08.2023.
Відповідно до пункту 2.1 договору № 1/0923 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” має право: у встановленому порядку, за згодою підприємства-1, будувати на мисливських угіддях необхідні біотехнічні споруди, вирощувати кормові культури, створювати захисні насадження, проводити штучне обводнення, здійснювати інші заходи, пов`язані з веденням мисливського господарства, які не суперечать законодавству та інтересам підприємства-1; користуватися державним мисливським фондом у межах мисливських угідь; використовувати мисливських тварин та користуватися мисливськими угіддями в установленому порядку; розпоряджатися мисливськими тваринами, добутими, або набутими в інший спосіб у законному порядку, і доходами від їх реалізації; організовувати полювання для мисливців.
Згідно з пунктом 2.2 договору № 1/0923 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” зобов`язується: використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням без права будь-якої передачі іншим юридичним та фізичним особам; вести мисливське господарство на закріплених за ним мисливських угіддях з дотриманням вимог Закону України «Про тваринний світ», Закону України «Про мисливське господарство та полювання», мисливського впорядкування угідь інших нормативно-правових актів у галузі охорони та використання тваринного світу, ведення мисливського господарства; визначити в натурі межі цих угідь та відтворювальних ділянок, єгерських обходів тощо; додержуватися встановлених правил, норм, лімітів і строків добування мисливських тварин; виконувати біотехнічні заходи, виділяти земельні ділянки для охорони і відтворення мисливських тварин не менше 20 відсотків площі угідь, на яких полювання забороняється, визначати пропускну спроможність мисливських угідь; раціонально використовувати державний мисливський фонд, не допускати погіршення екологічного стану мисливських угідь, при оформлені ліміту добування мисливських тварин (копитні звірі), при фактичній чисельності що перевищує оптимальну чисельність різницю визначати до добування в повному об`ємі, у відповідності до проекту організації та розвитку мисливського господарства та Настанови з упорядкування мисливських угідь затвердженої наказом Держкомлісгоспу України 21.06.2001 р. №56 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31.08.2001 №771/5962, для (зменшення впливу на лісові насадження) уникнення потрави лісових та посівів сільськогосподарських культур на підприємстві-1; на територіях природо-заповідного фонду проводити повний комплекс біотехнічних заходів та охорону мисливської фауни; проводити заходи по зменшенню чисельності шкідливих хижих тварин відповідно до чинного законодавства та виданих в зв`язку з цим відповідних розпоряджень; забезпечувати проведення комплексних заходів, спрямованих на охорону і відтворення, у тому числі штучне, мисливських тварин, збереження і поліпшення середовища їх перебування, щорічно вкладати кошти на їх охорону і відтворення з розрахунку на 1 тис. га лісових угідь не менше тридцяти, польових - двадцяти п`яти, водно-болотних - двадцяти неоподаткованих мінімумів доходів громадян; здійснювати охорону державного мисливського фонду, сформувати єгерську службу у відповідності до ст. 29 Закону України «Про мисливське господарство та полювання». Дотримуватись режиму охорони тварин, занесених до червоної книги України і включених до переліків видів тварин, які підлягають особливій охороні у межах наданих у користування мисливських угідь; не допускати самовільного переселення або акліматизації тварин; не допускати до полювання мисливців у кількості, що перевищує пропускну спроможність мисливських угідь; негайно інформувати місцеві органи спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі охорони навколишнього природного середовища, спеціально повноваженого центрального органу виконавчої влади у галузі мисливського господарства та полювання, ветеринарні, санітарно-епідеміологічної служби про виявлення випадків захворювань тварин, погіршення стану середовища їх перебування, виникнення загрози знищення та загибелі тварин, здійснювати комплексні заходи щодо профілактики і боротьби із захворюваннями; обладнати згідно з ветеринарно-санітарними вимогами майданчики для оброблення відстріляної на полюванні дичини та забезпечити проведення представниками органів державної ветеринарної медицини ветеринарно-санітарної експертизи дичини, призначеної для використання на харчові цілі; здійснювати заходи щодо виконання загальнодержавних і місцевих екологічних програм з питань охорони тваринного світу; самостійно припиняти використання мисливських тварин у разі погіршення їх стану та умов існування, зниження відтворюючої здатності та виникнення загрози знищення тварин, негайно вживати заходів до усунення негативних факторів впливу на тварин і середовище їх перебування; безперешкодно допускати до перевірки стану мисливських угідь, усіх об`єктів, де утримуються, переробляються та реалізуються мисливські тварини, представників органів, що здійснюють державний контроль у галузі мисливського господарства та полювання, постійних користувачів земельних ділянок своєчасно виконувати їх законні вимоги; сторони погодились, що відповідно до ст. 24 Закону України «Про мисливське господарство та полювання», користувачем буде вноситись повна плата за користування мисливськими угіддями поточного року, які розташовані на території держлісфонду підприємства-1, розмір якої встановлюється щорічно додатками до договору, підписаними підприємством-1 та користувачем по закінченню мисливського сезону полювання; виконувати інші обов`язки щодо охорони і використання об`єктів тваринного світу та користування мисливськими угіддями відповідно до чинного законодавства.
Згідно з пунктом 1 додатку до договору № 1/0923 загальна площа угідь, наданих у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське”, становить 6 053 га. 
Відповідно до пункту 2 вказаного додатку до договору № 1/0923 плата за користування мисливськими угіддями, крім територій та об`єктів природно-заповідного фонду, де мисливство заборонено, у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 5 грн за 1 га мисливських угідь. Площа відповідних мисливських угідь становить 6 053 га. 
Пунктом 3 зазначеного додатку до договору № 1/0923 визначено, що плата за користування мисливськими угіддями в межах територій та об`єктів природно-заповідного фонду, де полювання заборонено, не стягується.
Згідно з пунктом 4 вказаного додатку до договору № 1/0923 загальна сума плати за користування мисливськими угіддями у період з 01.01.2023 по 31.12.2023 становить 30 265 грн.
Наказом Державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” № 101 від 23.01.2024 “Про припинення філії “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” державного спеціалізованого господарського підприємства “Ліси України” філію “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” ДП “Ліси України” припинено шляхом закриття. 
Постановою Ради Міністрів УРСР № 434 від 02.11.1984 “Про доповнення переліку державних заказників в Українській РСР” створено об`єкт природно-заповідного фонду ботанічний заказник загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га. 
Відповідно до Положення про ботанічний заказник загальнодержавного значення “Дашівський”, затвердженого Міністерством охорони навколишнього природного середовища і ядерної безпеки України 09.04.1997 (надалі – положення від 09.04.1997), ботанічний заказник загальнодержавного значення "Дашівський" оголошено ботанічним заказником загальнодержавного значення (далі - заказник) постановою Ради Міністрів УРСР від 2.11.1984 № 434. Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України. Заказник загальною площею 114,0 га розташований на території кв.75,76 Дашівського лісництва Дашівського лісомисливського господарства Іллінецького району Вінницької області. Земельна ділянка, оголошена заказником, представляє собою ділянку площею 114,0 га, в тому числі - просік 1,2 га. Територія, оголошена заказником, не вилучається із землекористування Дашівського лісомисливського господарства, яке здійснює на ній всю необхідну діяльність у відповідності з Конституцією України, Законом України "Про природно-заповідний фонд України", цим Положенням та іншими нормативними документами. Землекористувач несе повну відповідальність за належне утримання території заказника та додержання встановленого режиму. Межі заказника виносяться в натуру із встановленням державних інформаційно-охоронних та інших знаків затвердженого зразка. Зміна меж, категорії та скасування статусу території заказника проводиться відповідно до природоохоронного законодавства України. Межі заказника наносяться на планово-картографічні матеріали органів Державного комітету земельних ресурсів України на місцях.
У розділі 2 положення від 09.04.1997 визначено завдання заказника.
Так, відповідно до пункту 2.1 положення від 09.04.1997 заказник створено з метою охорони ділянки високопродуктивних дубово-ясеневих насаджень з участю черешні та явора, де у трав?яному покриві серед насаджень зростають рідкісні види рослин, серед яких цибуля ведмежа, що утворює суцільні зарості, скополія карніолійська та ряд представників сімейства орхідних: любка зеленоквіткова, коручка темно-червона і широколиста, гніздівка звичайна. Всі вони занесені до Червоної книги України.
Згідно з пунктом 2.2 положення від 09.04.1997 основним завданням заказника є: збереження у природному стані вископродуктивних дубово- ясеневих насаджень, а також збереження трав`янистого покриву, в якому зростають цибуля ведмежа, скополія карніолійська, любка зеленоквіткова, коручка темно-червона і широколиста, гніздівка звичайна, що занесені до Червоної книги України; підтримка загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища; поширення екологічно-освітніх знань.
Пунктом 3.1 положення від 09.04.1997 передбачено, що на території заказника обмежується або забороняється діяльність, що суперечить його цільовому призначенню і загрожує збереженню природного комплексу, а саме: будь-яке будівництво, що може вплинути на зміну характеру місцевості, ландшафту, і не пов`язане із охороною території заказника; проведення всіх видів меліоративних та будь-яких інших робіт, що можуть призвести до погіршення ландшафту або до його знищення; рубки головного користування та прохідні рубки догляду. Інші необхідні рубки догляду та суцільні санітарні рубки проводити з дозволу головного управління національних природних парків і заповідної справи Мінекобезпеки України в зимовий період кінно-ручним способом. Вибіркові санітарні рубки проводити при необхідності за заключенням лісопатолога та погодження Держуправління екобезпеки у Вінницькій області; розорювання земель, за винятком заходів по обмеженню розповсюдження лісових пожеж; влаштування літніх таборів для худоби; знищення та пошкодження окремих дерев, чагарників, трав`янистої рослинності; збір та заготівля рідкісних та занесених до Червоної книги України видів рослин, а також їх квітів, насіння і плодів; використання хімічних засобів боротьби з шкідниками та хворобами рослин за винятком окремих ситуацій, коли є загроза існуванню природного комплексу, що охороняється (використовується при наявності наукового обгрунтування та погодження Держуправління екобезпеки у Вінницькій області); внесення в грунт мінеральних добрив; знаходження на території заказника з усіма видами вогнепальної зброї та знаряддям для ловлі тварин; організація таборів, місць відпочинку, стоянок автотранспорту, розведення вогнищ; влаштування звалищ сміття, гноєсховищ, полігонів і накопичувачів побутових та промислових відходів (рідких і твердих), кладовищ, скотомогильників тощо; в`їзд на територію заказника всіх видів механізованого автотранспорту; передача у господарське використання окремих земельних ділянок; інші види діяльності, передбачені природоохоронним законодавством.
Відповідно до пункту 3.2 положення від 09.04.1997 господарська та інша діяльність, що не суперечить завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища.
Згідно з пунктом 3.3 положення від 09.04.1997 для забезпечення встановленого режиму території заказника та попередження негативного впливу різних видів діяльності на прилеглих до нього територіях установлено 50-ти метрову охоронну зону. 
У пункті 3.4 положення від 09.04.1997 визначено, що використання природних ресурсів, мисливство, науково-дослідні роботи, використання території в оздоровчих, рекреаційних та освітньо-виховних цілях, що здійснюються у межах території Заказника, допускається за дозволом, що видають уповноважені державні органи у межах лімітів, затверджених Держуправлінням екобезпеки у Вінницькій області.
Відповідно до пунктів 1.1, 1.2 Положення про ботанічний заказник загальнодержавного значення “Дашівський”, затвердженого наказом Міністерства екології та природніх ресурсів України від 15.02.2012 № 68 (надалі – положення від 15.02.2012) ботанічний заказник загальнодержавного значення "Дашівський" (далі - Заказник) створений постановою Ради Міністрів УРСР "Про доповнення переліку державних заказників в Українській PCP" від 02.11.1984 № 434. Заказник входить до складу природно-заповідного фонду України, охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення й використання.
Пунктами 1.3, 1.4 положення від 15.02.2012 передбачено, що заказник загальною площею 114 гектарів розташований на території Іллінецького району Вінницької області в кварталах 75, 76 Дашівського лісництва Державного підприємства “Дашівське лісомисливське господарство” (землекористувач). Територія, якій надано статус заказника, не вилучається з користування землекористувача, який здійснює в його межах свою діяльність згідно з цим положенням. 
Згідно з пунктом 1.5 положення від 15.02.2012 землекористувач на території заказника в своїй діяльності керується Конституцією України, Законами України "Про охорону навколишнього природного середовища", "Про природно-заповідний фонд України", іншими законодавчими і нормативно-правовими актами та цим положенням, забезпечує і несе відповідальність за належний стан та додержання встановленого режиму території заказника.
У пунктах 1.6, 1.7 положення від 15.02.2012 визначено, що межі заказника встановлюються в натурі, оформляються відповідними знаками та інформаційними матеріалами, наносяться на планово-картографічні матеріали територіальних органів Держземагентства та землекористувача, відображаються у відповідних формах статистичної звітності з кількісного обліку земель (форма № 6-зем) та землевпорядній документації, обов`язково враховуються при реконструкції та розвитку прилеглих територій. Рішенням 5 сесії 23 скликання Вінницької обласної ради від 23.04.1999 для забезпечення встановленого режиму території заказника та попередження негативного впливу різних видів діяльності на прилеглих до нього територіях навколо заказника установлено 50-ти метрову охоронну зону.
Згідно з пунктом 2.1 положення від 15.02.2012 заказник створено з метою охорони ділянки високопродуктивних дубово-ясеневих насаджень з участю черешні та явора, де у трав?яному покриві серед насаджень зростають рідкісні види рослин, серед яких цибуля ведмежа, що утворює суцільні зарості, скополія карніолійська та ряд представників родини обхідних (любка зеленоквіткова, коручка темно-червона і широколиста, гніздівка звичайна), які занесені до Червоної книги України.
У пункті 2.2 положення від 15.02.2012 визначено основні завдання заказника, а саме: охорона та збереження в природному стані рідкісних видів рослин, занесених до Червоної книги України; проведення наукових досліджень і спостережень, спрямованих на вивчення та розробку наукових основ охорони, збереження і відновлення його біогеоценозів; охорона умов відтворення, відновлення чисельності, збереження генофонду рідкісних та типових рослин і тварин; забезпечення охорони його території з усіма природними об`єктами, додержання режиму території; підтримка загального екологічного балансу в регіоні; поширення еколого-освітніх знань тощо.
Пунктом 3.1 положення від 15.02.2012 передбачено, що відповідно до Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території заказника забороняється будь-яка діяльність, що суперечить меті та завданням заказника, передбаченим цим положенням, і загрожує збереженню природного комплексу, у тому числі: рубки головного користування та прохідні рубки; будь-яке будівництво, що може вплинути на зміну характеру місцевості і не пов`язане з режимом території заказника; розвідувальні, підривні роботи, розробка усіх видів корисних копалин, будь-яке порушення ґрунтового покриву; заготівля живиці та другорядних лісових матеріалів (лубу, кори, деревної зелені); застосування хімічних засобів боротьби з шкідниками та хворобами рослин і лісу без відповідного наукового обґрунтування та дозволу Мінприроди; знищення та пошкодження окремих дерев, чагарників, трав`яної рослинності; мисливство, знаходження на території заказника з усіма видами вогнепальної зброї (крім осіб, що відносяться до служби охорони) та знаряддями лову тварин; знищення та суттєва зміна видового складу рослинного покриву, в тому числі заліснення та залуження земельних ділянок без відповідних наукових обгрунтувань; збір рідкісних та занесених до Червоної книги України видів рослин, а також їх квітів, плодів тощо; сінокосіння в період до червня місяця; розорювання земель за винятком заходів по обмеженню розповсюдження лісових пожеж; внесення в ґрунт мінеральних добрив; влаштування пасовищ для худоби, випас та прогін через територію заказника, крім спеціально відведених ділянок; організація таборів, місць стихійного відпочинку, стоянок автотранспорту, розведення вогнищ поза межами спеціально відведених для нього місць; проїзд усіх видів транспорту поза дорогами загального користування, за винятком технологічного і службового транспорту землекористувача; передача у господарське використання окремих земельних ділянок; будь-яке засмічення та забруднення території заказника; інші види робіт, що можуть призвести до порушення природних зв`язків та ходу природних комплексів, втрати наукової та природоохоронної цінності заказника.
Відповідно до пункту 3.2 положення від 15.02.2012 на території заказника дозволяється у встановленому порядку: сінокосіння в період з червня місяця; проведення рубок формування та оздоровлення лісів; здійснення протипожежних і санітарних заходів, що не порушують режиму території; виконання відновлювальних робіт та здійснення заходів, щодо запобігання змінам природних комплексів внаслідок антропогенного впливу або стихійного лиха - відновлення гідрологічного режиму, збереження та відновлення рослинних угруповань, що історично склалися, видів рослин і тварин, які зникають, тощо; обмежена господарська та інша діяльність, що не суперечить завданням заказника і проводиться з додержанням встановленого цим положенням режиму території; використання її в оздоровчих, рекреаційних та освітньо-виховних цілях, проведення науково-дослідних робіт з додержанням встановленого цим положенням режиму території; збереження і відтворення природних комплексів та об`єктів заказника; створення відтворювальних ділянок.
Пунктом 3.2 положення від 15.02.2012 передбачено, що спеціальне використання природних ресурсів у межах території Заказника здійснюється на підставі дозволів, виданих уповноваженими на те органами державної влади, в порядку передбаченому законодавством, у межах лімітів, установлених Мінприроди.
Відповідно до пунктів 3.4-3.6 положення від 15.02.2012 забезпечення режиму охорони території земельних ділянок у межах заказника здійснюється землекористувачем. На землекористувача у межах заказника оформляється у встановленому порядку охоронне зобов`язання щодо додержання встановленого режиму території. Режим охорони території заказника враховується при розробці регіональних та інших планів, проектів будівництва, схем з розвитку, землевпорядкуванні тощо.
Згідно з пунктом 3.7 положення від 15.02.2012 державний контроль за додержанням режиму території заказника здійснюється Державною екологічною інспекцією України.
11.06.2012 Міністерством охорони навколишнього природного середовища України у Вінницькій області видано охоронне зобов`язання, яке зареєстровано в Державному управлінні охорони навколишнього природного середовища за № БЗЗ 221/555-567 від 01.08.2012, відповідно до якого Державне підприємство “Дашівське досвідне лісомисливське господарство” дає зобов`язання щодо забезпечення режиму охорони та збереження ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” загальною площею 116,0 га.
Обставини того, що на думку прокурора, рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 не відповідає вимогам законодавства та є незаконним, оскільки здійснення мисливського господарства та розташування мисливських угідь в межах території заказників є неможливим, та враховуючи, що оспорювані договори були укладені на підставі спірного рішення, стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
Відповідно до вимог частин 1, 2, 4, 5 статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Предметом позову у даній справі є матеріально-правові вимоги прокурора про визнання незаконним рішення обласної ради, визнання недійсним договору про умови ведення мисливського господарства, визнання недійсним договору про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства та зобов`язання звільнити мисливські угіддя.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини виникли у зв`язку з прийняттям Вінницькою обласною радою 25.10.2007 рішення № 440 "Про перерозподіл мисливських угідь" із змінами та доповненнями, внесеними рішенням від 15.10.2008 № 670 "Про внесення змін та доповнень до рішень 13 сесії обласної Ради 5 скликання" від 25 жовтня 2007 року №440 "Про перерозподіл мисливських угідь", рішенням 43 сесії 8 скликання Вінницької обласної ради від 25.08.2023 № 622 "Про внесення змін та доповнень до рішення Вінницької обласної ради щодо надання мисливських угідь у користування", у частині надання в користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у складі мисливських угідь об`єкту природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га. Зазначене рішення Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440 стало підставою для укладення оспорюваних прокурором правочинів.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007 в частині передачі у користування мисливських угідь в межах ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” загальною площею 116,0 га реалізовано шляхом укладення оспорюваних договорів від 25.02.2013 та № 1/0923 від 04.09.2023, тому до даних правовідносин сторін має застосовуватися законодавство, яке діяло станом на 25.02.2013.
Водночас, такі висновки є помилковими, з огляду на наступне.
У постанові від 03.04.2019 у справі № 369/911/17 Верховним Судом викладено наступні висновки: "Згідно з вимогами статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Згідно рішення Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 09 лютого 1999 року у справі № 1-7/99 у регулюванні суспільних відносин застосовуються різні способи дії в часі нормативно-правових актів. Перехід від однієї форми регулювання суспільних відносин до іншої може здійснюватися, зокрема, негайно (безпосередня дія), шляхом перехідного періоду (ультраактивна форма) і шляхом зворотної дії (ретроактивна форма). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності.
аборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (стаття 7)".
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 07.07.2023 у справі № 911/3342/21 викладено висновки про те, що "закони та інші нормативно-правові акти тільки на ті відносини, які виникли після набуття законами чи іншими нормативно-правовими актами чинності; дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється із втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце; дія закону та іншого нормативно-правового акта не може поширюватися на правовідносини, які виникли і закінчилися до набрання чинності цим законом або іншим нормативно-правовим актом".
Також у постанові Верховного Суду від 15.05.2019 у справі № 825/1496/17 сформульовано такі висновки:
"Рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, за загальним правилом, не можна визнати неправомірними якщо вони ґрунтуються на законі, чинному на момент прийняття відповідного рішення таким суб`єктом.
Відповідний висновок ґрунтується на положеннях статті 19 Конституції України, відповідно до якої органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Підсумовуючи викладене, Суд визнає, що відповідачу при реалізації владних управлінських функцій необхідно застосовувати ту норму права, яка була чинною на момент прийняття спірних рішень, що було дотримано контролюючим органом в межах цих правовідносин".
Отже, з урахуванням наведених висновків Верховного Суду щодо застосування положень статті 58 Конституції України колегія суддів зазначає, що під час розгляду справи має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин. 
За встановленими у даній справі обставинами, спірні договори були укладені на підставі рішень Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440 та від 15.10.2008 № 670. Отже, на правовідносини, які виникли у зв`язку з прийняттям рішень Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440 та від 15.10.2008 № 670 поширюється дія Закону України "Про мисливське господарство та полювання" та Закону України "Про природно-заповідний фонд України" в редакціях, чинних станом на момент прийняття цих рішень. 
Рішення Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440 та від 15.10.2008 № 670, які зумовили виникнення спірних правовідносин, слід оцінювати з урахуванням законодавства, чинного на момент прийняття зазначених рішень. 
Проте суд першої інстанції наведеного не врахував. 
При цьому, колегія суддів зазначає, що у пункті 8.13 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, зроблено правовий висновок про те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою (подібних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постановах від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17 (пункт 39), від 11.02.2020 у справі № 922/614/19, від 28.09.2022 у справі № 483/448/20.
За усталеною практикою Великої Палати Верховного Суду, якщо рішення органу державної влади, місцевого самоврядування виконане, вимога про визнання такого рішення недійсним не відповідає належному способу захисту, бо її задоволення не призводить до відновлення прав позивача. При цьому, якщо таке рішення не відповідає закону, воно не створює тих наслідків, на які спрямоване. Тому відсутня необхідність оскаржувати таке рішення - позивач може обґрунтовувати свої вимоги, зокрема, незаконністю такого рішення (пункт 4.50 постанови Верховного Суду від 23.10.2024 у справі № 910/9933/20).
Суд незалежно від того, оскаржене відповідне рішення чи ні, має самостійно дати правову оцінку рішенню органу державної влади чи місцевого самоврядування та викласти її у мотивувальній частині судового рішення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 23.11.2021 у справі № 359/3373/16-ц (пункт 109)).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що, оскільки на підставі рішень Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440 та від 15.10.2008 № 670 укладено договір про умови ведення мисливського господарства від 25.02.2013, а в подальшому і договір про умови користування ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства №1/0923 від 04.09.2023, то зазначене рішення в частині передачі у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” мисливських угідь площею 114 га, які розташовані в межах об`єкта природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський”, вичерпало свою дію виконанням. 
Визнання незаконним такого рішення не може забезпечити ефективного захисту прав територіальної громади, оскільки вимагає спростування в судовому порядку законності укладення таких договорів та повернення набутого за договорами (за наявності підстав).
Подібний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18.02.2026 у справі № 910/8100/24, від 26.05.2026 у справі № 910/1140/25.
Обрання позивачем неналежного або неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19 (пункт 6.21), від 02.02.2021 у справі № 925/642/19 (пункт 54), від 22.06.2021 у справі № 200/606/18 (пункт 76), від 01.03.2023 у справі № 522/22473/15-ц (пункт 127).
Таким чином, обраний прокурором спосіб захисту щодо визнання незаконним рішення Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440 (у певній частині, зазначеній у позові) не є належним та ефективним способом захисту прав, що є підставою для відмови у задоволенні такої позовної вимоги.
Оскільки звернення до суду із застосуванням неналежного способу захисту є самостійною підставою для відмови в позові, тому суд першої інстанції дійшов неправильного висновку про задоволення вимог в частині визнання незаконним рішення Вінницької обласної Ради № 440 від 25.10.2007 року “Про перерозподіл мисливських угідь” в частині надання у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у складі мисливських угідь об`єкту природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га.
З огляду на викладене, у вказаній частині рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню, з прийняттям нового рішення у цій частині про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог.
Як зазначалось вище, прокурор звернувся також із позовними вимогами про визнання недійсними договорів про умови ведення мисливського господарства, про умови користування земельними ділянками лісового фонду для ведення мисливського господарства та просив суд зобов`язати Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” звільнити мисливські угіддя. 
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду із вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів, які характеризують суть конкретного позову, його зміст та правову природу, а саме: предмета і підстави позову.
Підстава позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги. Такі обставини складають юридичні факти, які тягнуть за собою певні правові наслідки. Підставу позову становлять фактична й правова підстава.
Фактична підстава позову - це юридичні факти, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача до відповідача. Правова підстава позову - це посилання в позовній заяві на закони та інші нормативно-правові акти, на яких ґрунтується позовна вимога позивача. Правильне встановлення підстави позову визначає межі доказування, є гарантією прав відповідача на захист проти позову.
Підставою позову може бути як один, так і декілька юридичних фактів матеріально-правового характеру.
Предмет спору - це об`єкт спірних правовідносин, щодо якого виник спір між позивачем і відповідачем.
Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Тобто, предметом позову як вимоги про захист порушеного або оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу є спосіб захисту цього права чи інтересу.
Отже, предмет і підстава позову сприяють з`ясуванню наявності і характеру спірних правовідносин між сторонами, застосуванню необхідного способу захисту права, визначенню кола доказів, необхідних для підтвердження наявності конкретного цивільного права і обов`язку.
Відповідно до частини 1 статті 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недотримання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 Цивільного кодексу України.
Згідно з частинами 1-3, 5, 6 статті 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Отже, недійсність правочину зумовлюється наявністю дефектів його елементів: дефекти (незаконність) змісту правочину; дефекти (недотримання) форми; дефекти суб`єктного складу; дефекти волі - невідповідність волі та волевиявлення.
У статті 204 Цивільного кодексу України закріплена презумпція правомірності правочину, яка означає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Отже, заявляючи позов про визнання недійсним договору, позивач має довести наявність тих обставин, з якими закон пов`язує визнання угод недійсними і настання відповідних наслідків.
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів (господарських договорів) недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків, та в разі задоволення позовних вимог зазначити в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
Із позовної заяви вбачається, що прокурор у позові зазначав, що оспорювані правочини були укладені на підставі незаконного рішення Вінницької обласної Ради, тому не відповідають вимогам закону.
Тобто, прокурором, при зверненні з позовом, визначено єдину фактичну підставу позову в частині визнання недійсними оспорюваних договорів – незаконність рішення Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440.
При цьому, суд апеляційної інстанції зазначає, що єдиною правовою підставою позову в частині визнання недійсними оспорюваних договорів прокурором визначено приписи статей 203, 215 Цивільного кодексу України, без обгрунтування яких саме вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 Цивільного кодексу України, недодержано стороною (сторонами) в момент вчинення відповідних правочинів.
Колегія суддів зазначає, що процедура передачі мисливських угідь для ведення мисливського господарства у користування визначалася положеннями Земельного кодексу України, Закону України "Про мисливське господарство та полювання", Законом України "Про природно-заповідний фонд України" у редакціях, що діяли на момент виникнення спірних правовідносин.
Статтею 1 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" (тут і надалі - в редакції, чинній на момент ухвалення оспорюваного рішення Вінницької обласної ради від 25.10.2007 № 440) визначено:
- мисливські угіддя - це ділянки суші та водного простору, на яких перебувають мисливські тварини і які можуть бути використані для ведення мисливського господарства;
- користувачами мисливських угідь є спеціалізовані мисливські господарства, іншіпідприємства, установи та організації, в яких створені спеціалізовані підрозділи для ведення мисливського господарства з наданням в їх користування мисливських угідь;
- мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь;
- мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського спорту і мисливського собаківництва;
- полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах.
Згідно із статтею 9 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" до повноважень Верховної Ради Автономної Республіки Крим, обласних, районних, Київської та Севастопольських міських рад у галузі мисливського господарства належить, зокрема, вирішення в установленому порядку питань надання в користування мисливських угідь.
Отже, до повноважень Вінницької обласної ради належить вирішення в установленому порядку питань щодо надання в користування мисливських угідь.
Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про мисливське господарство та полювання" з метою раціонального використання мисливських тварин, охорони диких тварин, а також середовища їх перебування забороняється полювання в заборонених для цього місцях, зокрема на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду, де це заборонено відповідно до положень про них; на відтворювальних ділянках.
Колегія суддів зазначає, що Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 08.11.2019 у справі № 910/21762/17 виснував, що діяльність із ведення мисливського господарства в межах території мисливського угіддя, яким є ділянка суші або водного простору, здійснюється з фактичним використанням земельної ділянки, в межах якої знаходиться мисливське угіддя, тому регулювання таких правовідносин здійснюється з урахуванням положень Земельного кодексу України.
Відповідно до статті 43 Земельного кодексу України (тут і надалі - в редакції, чинній на момент прийняття рішення про надання мисливських угідь у користування) землі природно-заповідного фонду - це ділянки суші і водного простору з природними комплексами та об`єктами, що мають особливу природоохоронну, екологічну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність, яким відповідно до закону надано статус територій та об`єктів природно-заповідного фонду.
Згідно із частиною 2 статті 45 Земельного кодексу України порядок використання земель природно-заповідного фонду визначається законом.
Правові основи організації, охорони, ефективного використання природно-заповідного фонду України, відтворення його природних комплексів та об`єктів визначаються Законом України "Про природно-заповідний фонд України" (тут і далі - в редакції, чинній на момент прийняття рішення про надання мисливських угідь у користування).
Природно-заповідний фонд становлять ділянки суші і водного простору, природні комплекси та об`єкти яких мають особливу природоохоронну, наукову, естетичну, рекреаційну та іншу цінність і виділені з метою збереження природної різноманітності ландшафтів, генофонду тваринного і рослинного світу, підтримання загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.
У зв`язку із цим законодавством України природно-заповідний фонд охороняється як національне надбання, щодо якого встановлюється особливий режим охорони, відтворення і використання. Україна розглядає цей фонд як складову частину світової системи природних територій та об`єктів, що перебувають під особливою охороною.
За змістом частин 1, 2 статті 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" до природно-заповідного фонду України належать, зокрема, заказники. Заказники залежно від їх екологічної і наукової цінності можуть бути загальнодержавного або місцевого значення.
Відповідно до частини 3 статті 3 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" залежно від походження, інших особливостей природних комплексів та об`єктів, що оголошуються заказниками чи пам`ятками природи, мети і необхідного режиму охорони заказники поділяються на ландшафтні, лісові, ботанічні, загальнозоологічні, орнітологічні, ентомологічні, іхтіологічні, гідрологічні, загальногеологічні, палеонтологічні та карстово-спелеологічні.
Згідно із частинами 2, 3, 4 статті 7 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" землі природно-заповідного фонду України, а також землі територій та об`єктів, що мають особливу екологічну, наукову, естетичну, господарську цінність і є відповідно до статті 6 цього Закону об`єктами комплексної охорони, належать до земель природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення.
На землях природно-заповідного фонду та іншого природоохоронного або історико-культурного призначення забороняється будь-яка діяльність, яка негативно впливає або може негативно впливати на стан природних та історико-культурних комплексів та об`єктів чи перешкоджає їх використанню за цільовим призначенням.
На використання земельної ділянки або її частини в межах природно-заповідного фонду може бути встановлено обмеження (обтяження) в обсязі, передбаченому законом або договором. Обмеження (обтяження) підлягає державній реєстрації і діє протягом строку, встановленого законом або договором.
За змістом положень статті 9 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" території та об`єкти природно-заповідного фонду з додержанням вимог, встановлених цим Законом та іншими актами законодавства України, можуть використовуватися: у природоохоронних цілях; у науково-дослідних цілях; в оздоровчих та інших рекреаційних цілях; в освітньо-виховних цілях; для потреб моніторингу навколишнього природного середовища.
Встановлені частиною 1 цієї статті основні види використання, а також заготівля деревини, лікарських та інших цінних рослин, їх плодів, сіна, випасання худоби, мисливство, рибальство та інші види використання можуть здійснюватися лише за умови, що така діяльність не суперечить цільовому призначенню територій та об`єктів природно-заповідного фонду, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів.
Відповідно до статті 26 Закону України "Про природно-заповідний фонд України" на території заказника обмежується або забороняється діяльність, що суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про заказник. Господарська, наукова та інша діяльність, що не суперечить цілям і завданням заказника, проводиться з додержанням загальних вимог щодо охорони навколишнього природного середовища.
Отже, з урахуванням необхідності забезпечення особливого режиму охорони на територіях та об`єктах природно-заповідного фонду обмежується або забороняється діяльність, яка суперечить цільовому призначенню цих територій та об`єктів, встановленим вимогам щодо охорони, відтворення та використання їх природних комплексів та окремих об`єктів, суперечить цілям і завданням, передбаченим положенням про об`єкти природно-заповідного фонду.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до пункту 2.1 положення від 09.04.1997 заказник створено з метою охорони ділянки високопродуктивних дубово-ясеневих насаджень з участю черешні та явора, де у трав?яному покриві серед насаджень зростають рідкісні види рослин, серед яких цибуля ведмежа, що утворює суцільні зарості, скополія карніолійська та ряд представників сімейства орхідних: любка зеленоквіткова, коручка темно-червона і широколиста, гніздівка звичайна. Всі вони занесені до Червоної книги України.
Згідно з пунктом 2.2 положення від 09.04.1997 основним завданням заказника є: збереження у природному стані вископродуктивних дубово- ясеневих насаджень, а також збереження трав`янистого покриву, в якому зростають цибуля ведмежа, скополія карніолійська, любка зеленоквіткова, коручка темно-червона і широколиста, гніздівка звичайна, що занесені до Червоної книги України; підтримка загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища; поширення екологічно-освітніх знань.
Пунктом 3.1 положення від 09.04.1997 передбачено, що на території заказника обмежується або забороняється діяльність, що суперечить його цільовому призначенню і загрожує збереженню природного комплексу, із зазначенням відповідного переліку.
Водночас, у пункті 3.1 положення від 09.04.1997 не міститься заборони ведення мисливського господарства, мисливства.
Навпаки, у пункті 3.4 положення від 09.04.1997 визначено, що використання природних ресурсів, мисливство, науково-дослідні роботи, використання території в оздоровчих, рекреаційних та освітньо-виховних цілях, що здійснюються у межах території заказника, допускається за дозволом, що видають уповноважені державні органи у межах лімітів, затверджених Держуправлінням екобезпеки у Вінницькій області.
Тобто, положенням від 09.04.1997 допускалось не тільки ведення мисливського господарства, а й допускалось ведення мисливства на території заказника.
Слід зазначити, що Закон України “Про мисливське господарство та полювання” розрізняє поняття мисливське господарство, мисливство та полювання, а саме:
- мисливство - вид спеціального використання тваринного світу шляхом добування мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах у межах мисливських угідь;
- мисливське господарство як галузь - сфера суспільного виробництва, основними завданнями якого є охорона, використання та відтворення мисливських тварин, надання послуг мисливцям щодо здійснення полювання, розвиток мисливського спорту і мисливського собаківництва;
- полювання - дії людини, спрямовані на вистежування, переслідування з метою добування і саме добування (відстріл, відлов) мисливських тварин, що перебувають у стані природної волі або утримуються в напіввільних умовах.
При цьому, основними завданнями мисливського господарства є охорона, використання та відтворення мисливських тварин, а основним завданням заказника, згідно з пунктом 2.2 положення від 09.04.1997, є підтримка загального екологічного балансу та забезпечення фонового моніторингу навколишнього природного середовища.
Таким чином, охорона, використання та відтворення мисливських тварин (ведення мисливського господарства) повністю узгоджується із завданням створення заказника - підтримка загального екологічного балансу.
Отже, з урахуванням приписів Законів України “Про природно-заповідний фонд України”, “Про мисливське господарство та полювання”, в редакціях чинних, станом на 2007 рік, та положення від 09.04.1997, було можливим здійснення мисливського господарства та розташування мисливських угідь в межах території заказника (ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га). 
Тому рішення Вінницької обласної ради № 440 від 25.10.2007, яким Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” було надано у користування мисливські угіддя для ведення мисливського господарства, в тому числі об`єкт природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га, на момент його прийняття не суперечило вимогам законодавства. 
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що у пункті 2.2 положення від 15.02.2012 визначено основні завдання заказника, а саме: охорона умов відтворення, відновлення чисельності, збереження генофонду рідкісних та типових рослин і тварин; забезпечення охорони його території з усіма природними об`єктами, додержання режиму території; підтримка загального екологічного балансу в регіоні.
У пункті 2.2 договору від 25.02.2013 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” зобов`язалось, зокрема, використовувати мисливські угіддя відповідно до умов їх надання у користування та за призначенням.
Згідно з пунктом 2.2 договору № 1/0923 Приватне підприємство “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” зобов`язалось, зокрема: на територіях природо-заповідного фонду проводити повний комплекс біотехнічних заходів та охорону мисливської фауни; забезпечувати проведення комплексних заходів, спрямованих на охорону і відтворення, у тому числі штучне, мисливських тварин.
Таким чином, умови вказаних договорів узгоджуються із завданнями заказника, визначенні положенням від 15.02.2012, зокрема, охорона умов відтворення, відновлення чисельності, збереження генофонду рідкісних та типових рослин і тварин.
Викладене свідчить про необгрунтованість доводів прокурора та висновків суду першої інстанції про те, що рішення Вінницької обласної ради 25.10.2007 в частині надання у користування Приватному підприємству “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” у складі мисливських угідь об`єкту природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного було прийнято з порушенням вимог Закону України “Про природно-заповідний фонд України”.
До того ж, у листі від 21.02.2025 № 770/6/25 Державна екологічна інспекція у Вінницькій області повідомила прокуратуру, про те, що вона обізнана про рішення Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 та договір про умови ведення мисливського господарства від 25.02.2013. Перелічені вище документи використовувалися та при можливості будуть використовуватись в роботі у подальшому. Інспекцією у період 02.04.2019 по 05.04.2019 здійснювався плановий захід державного нагляду (контролю) за дотриманням вимог природоохоронного законодавства Державним підприємством «Дашівське досвідне лісомисливське господарство» в частині спеціального використання природних ресурсів відносно охорони, збереження та раціонального використання лісових ресурсів, об`єктів тваринного світу та територій і об`єктів природно-заповідного фонду. Під час здійснення зазначеного заходу, значних порушень вимог природоохоронного законодавства, Інспекцією не було виявлено.
Зазначені обставини додатково підтверджують правомірність надання Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства, в тому числі об`єкт природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га, та, що таке користування не порушує вимог природоохоронного законодавства.
З огляду на те, що надання Приватному підприємству “Туристичне мисливсько рибальське господарство “Дашівське” у користування мисливських угідь для ведення мисливського господарства, в тому числі об`єкт природно-заповідного фонду ботанічного заказника загальнодержавного значення “Дашівський” площею 114 га, згідно з рішенням Вінницької обласної ради 25.10.2007 № 440, відбулось за умов дотримання вимог законодавства та встановленого режиму охорони території, а також те, що оспорювані договори укладено саме з метою виконання вказаного рішення Вінницької обласної ради та з дотриманням приписів Закону України “Про природно-заповідний фонд України”, Закону України “Про мисливське господарство та полювання”, позовні вимоги про визнання недійсними оспорюваних договорів та про зобов`язання Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” звільнити мисливські угіддя площею 114 га, які знаходяться в кварталах 75,76 Дашівського лісництва Гайсинського надлісництва філії “Центральний лісовий офіс” Державного підприємства “Ліси України”, як похідні вимоги, не підлягають задоволенню, у зв`язку з їх необгрунтованістю.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначає, що суд першої інстанції, приймаючи оскаржуване судове рішення, дійшов висновку про те, що у даному випадку прокуратура звернулась з негаторним позовом, сутністю вимог за яким є усунення порушення, яке триває і має місце на момент звернення з позовом до суду (тобто початковий момент перебігу позовної давності зміщується із кожним новим порушенням права власника або володільця). Тому на негаторний позов не поширюються вимоги щодо позовної давності, оскільки з таким позовом можна звернутися в будь-який час, поки існують правовідносини та правопорушення. Отже, до таких вимог строк позовної давності не застосовується.
Однак, такі висновки суду першої інстанції є помилковими, оскільки однією з умов застосування негаторного позову є відсутність між сторонами спору договірних відносин. Якщо вчинене особою порушення було можливе лише як вчинене певною особою через її статус у договірному чи іншому зобов`язальному правовідношенні з власником, то негаторний позов не може бути заявлено, а право власника має захищатися за допомогою зобов`язально-правових способів. Договірний характер правовідносин між сторонами спору виключає можливість застосування до них положень статті 391 Цивільного кодексу України. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 18.12.2019 у справі № 522/1029/18, від 02.11.2022 у справі № 922/3166/20.
У даній справі договірний характер правовідносин між сторонами спору виключає можливість застосування до них положень статті 391 Цивільного кодексу України.
Подібного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 27.01.2026 у справі № 910/1364/23.
Колегія суддів зазначає, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 Цивільного кодексу України).
Якщо позовні вимоги господарським судом визнано обґрунтованими, а стороною у справі заявлено про сплив позовної давності, суд зобов`язаний застосувати до спірних правовідносин положення статті 267 Цивільного кодексу України і вирішити питання про наслідки такого спливу (тобто або відмовити в позові у зв`язку зі спливом позовної давності, або за наявності поважних причин її пропуску захистити порушене право, але в будь-якому разі вирішити спір із посиланням на зазначену норму).
У разі подання позову суб`єктом, право якого порушене, і в разі подання позову в інтересах держави прокурором, перебіг позовної давності за загальним правилом починається від дня, коли про порушення права або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися суб`єкт, право якого порушене, зокрема, держава в особі органу, уповноваженого нею виконувати відповідні функції у спірних правовідносинах. Перебіг позовної давності починається від дня, коли про порушення права держави або про особу, яка його порушила, довідався або міг довідатися прокурор, лише у таких випадках: 1) якщо він довідався чи міг довідатися про таке порушення або про вказану особу раніше, ніж держава в особі органу, уповноваженого нею здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах; 2) якщо держава не наділила зазначеними функціями жодний орган. Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.11.2019 у справі № 911/3680/17.
З матеріалів справи вбачається, що згідно з пунктом 3.7 положення від 15.02.2012 державний контроль за додержанням режиму території заказника здійснюється Державною екологічною інспекцією України.
Як зазначалось вище, у листі від 21.02.2025 № 770/6/25 Державна екологічна інспекція у Вінницькій області повідомила про те, що вона обізнана про рішення Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 та договір від 25.02.2013.
Отже, враховуючи обов`язки, покладені положенням від 15.02.2012 на Державну екологічну інспекцію, про рішення Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 та договір від 25.02.2013, та відповідно, про порушення ними прав, Державна екологічна інспекція могла довідатись з моменту їх прийняття, укладення.
Тому, враховуючи, що позов у даній справі було подано у червні 2025 року, то позовна давність із вимогами про скасування рішення Вінницької обласної ради № 670 від 15.10.2008 та визнання недісним договору від 25.02.2013 спливла.
Водночас, враховуючи те, що у задоволенні позову слід відмовити за неналежністю способу захисту (в частині визнання незаконним рішення) та за необгрунтованістю (в частині інших вимог), сплив позовної давності не є підставою для відмови у позові.
Враховуючи наведене, доводи апеляційних скарг знайшли своє підтвердження під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Таким чином, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до статті 2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Відповідно до ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності з пунктом 3 частини 2 статті 129 Конституції України та частини 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Частиною 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення (п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України).
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення зокрема є: нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 1 ст. 277 ГПК України).
При прийнятті оскаржуваного рішення суд першої інстанції неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, невірно встановив обставини справи, що призвело до прийняття незаконного рішення, тож колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню, а рішення місцевого господарського суду у даній справі - скасуванню з прийняттям нового про відмову у задоволенні позову.

Судові витрати
Відповідно до частини 14 статті 129 Господарського процесуального кодексу України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати (судовий збір) за подачу апеляційних скарг покладаються на прокуратуру.
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційні скарги Вінницької обласної ради та Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” на рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 - задовольнити.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 17.12.2025 у справі № 910/7920/25 – скасувати, прийняти нове, яким в позові відмовити повністю.
3. Стягнути з Вінницької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909909, адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33) на користь Вінницької обласної ради (ідентифікаційний код 00022438, адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Соборна, 70) 14 534,40 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 40 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.
4. Стягнути з Вінницької обласної прокуратури (ідентифікаційний код 02909909, адреса: 21050, м. Вінниця, вул. Монастирська, 33) на користь Приватного підприємства “Туристичне мисливсько-рибальське господарство “Дашівське” (ідентифікаційний код 35184175, адреса: 23725, Вінницька обл., Гайсинський р-н, с. Карбівка, вул. Тимощука Руслана, 5) 14 534,40 грн (чотирнадцять тисяч п`ятсот тридцять чотири гривні 40 копійок) судового збору за подачу апеляційної скарги.
5. Видачу наказів на виконання даної постанови доручити Господарському суду міста Києва. 
6. Матеріали справи № 910/7920/25 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до ст. 287-291 Господарського процесуального кодексу України.

У зв`язку з перебуванням судді Гончарова С.А. у період з 13.06.2026 по 15.06.2026 у відрядженні та у період з 16.06.2026 по 01.07.2026 у відпустці, а також у зв`язку з перебуванням судді Тищенко О.В. у період з 12.06.2026 по 24.06.2026 у відрядженні та у період з 25.06.2026 по 26.06.2026 у відпустці повний текст постанови складено і підписано 02.07.2026.

Головуючий суддя О.М. Сибіга 

Судді С.А. Гончаров

О.В. Тищенко