ЄУН 387/1992/25
Номер провадження по справі 2/387/314/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2026 року селище Добровеличківка
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, в складі :

головуючого судді Майстер І. П.
за участю секретаря судового засідання Полюхович Т.А.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Добровеличківського районного суду Кіровоградської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина
Стислий виклад позиції позивача
23 грудня 2025 року до Добровеличківського районного суду Кіровоградської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики № 73289653 від 25.10.2024 у розмірі 22 442,64 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 25.10.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та відповідачем було укладено договір позики № 73289653. Відповідно до умов договору відповідачу були надані кредитні кошти, однак останній належним чином свої зобов`язання щодо їх повернення та сплати процентів не виконав.
Позивач зазначає, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу № 14/06/21, на підставі якого до позивача перейшло право грошової вимоги за вказаним кредитним договором.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору утворилася заборгованість у загальному розмірі 22 442,64 грн, яка складається із заборгованості за основною сумою боргу, процентами та комісією. Оскільки в добровільному порядку заборгованість не погашена, позивач просить стягнути її в судовому порядку, а також понесені судові витрати.
Представник позивача у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. У позовній заяві просив розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти ухвалення заочного рішення.
У поданій відповіді на відзив представник позивача зазначив, що доводи відповідача є безпідставними та необґрунтованими. Вказував, що факт укладення договору позики в електронній формі належним чином підтверджений матеріалами справи, а кредитні кошти були перераховані на банківську картку № НОМЕР_1 , що свідчить про належне виконання первісним кредитором своїх зобов`язань щодо надання кредиту. Також зазначив, що відповідач користувався кредитними коштами та не виконав взяті на себе зобов`язання щодо їх повернення, у зв`язку з чим позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню в повному обсязі.
Стислий виклад позиції відповідача
Відповідач та його представник у судове засідання не з`явилися, надали до суду відзив на позовну заяву, в якому просили відмовити у задоволенні позову в частині стягнення процентів та комісії, визнавши позов частково.
У відзиві зазначено, що відповідно до пункту 2.2 договору сторони погодили суму кредиту в розмірі 15 000 грн, строк кредитування 17 календарних днів, процентну ставку 0,185 % на день та комісію за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що становить 1 500 грн.
Відповідач визнав заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 13 262,32 грн та частково визнав заборгованість за процентами в межах погодженого строку кредитування. При цьому зазначив, що за користування кредитом протягом 17 календарних днів підлягають нарахуванню проценти в сумі 471,75 грн, проти стягнення яких він не заперечує.
Щодо решти нарахованих процентів у сумі 7 208,57 грн відповідач вказав, що вони нараховані поза межами погодженого сторонами строку кредитування, а тому не підлягають стягненню. Посилаючись на правові висновки Великої Палати Верховного Суду та положення цивільного законодавства, відповідач зазначив, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після закінчення строку кредитування або пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
Крім того, відповідач заперечував проти стягнення комісії за надання кредиту у розмірі 1500 грн, посилаючись на положення Закону України «Про споживче кредитування». Зазначав, що фінансова установа не надала доказів існування погодженого сторонами переліку додаткових та супутніх послуг, за надання яких встановлено таку комісію, а тому умова договору щодо її сплати є нікчемною відповідно до вимог статей 11 та 12 Закону України «Про споживче кредитування». У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позовних вимог у частині стягнення комісії та процентів, нарахованих після закінчення строку кредитування.
Заяви, клопотання, процесуальні дії у справі
Добровеличківський районний суд Кіровоградської області, ухвалою від 12.01.2026 відкрив провадження у справі, вирішив розгляд даної цивільної справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
З врахуванням вимог ч.2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
ІІ. Мотивувальна частина
Відповідно до наданих позивачем реєстраційних документів ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» є фінансовою установою, яка здійснює діяльність з надання коштів у кредит. Зокрема, згідно з відомостями Єдиного державного реєстру юридичних осіб основним видом діяльності товариства є інші види кредитування (КВЕД 64.92).
Судом встановлено, що 25 жовтня 2024 року між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 був укладений договір надання коштів у кредит №73289653 в електронній формі.
Зі змісту договору, паспорта споживчого кредиту, таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки вбачається, що відповідачу було надано кредит у сумі 15 000 грн строком на 17 календарних днів зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 0,185 % на день та комісії за надання кредиту у розмірі 10 % від суми кредиту, що становить 1 500 гривень.
На підтвердження факту отримання відповідачем кредитних коштів позивачем надано довідку ТОВ «ФК «Фінекспрес» від 13.11.2025, згідно з якою 25.10.2024 було виконано платіжну операцію з переказу грошових коштів у сумі 15 000 грн на платіжний засіб № НОМЕР_1 , отримувачем яких зазначений ОСОБА_1 .
Разом із тим, відповідно до листа АТ «Універсал Банк» від 16.04.2026 № Е/2028, наданого на виконання ухвали суду, банк повідомив про неможливість ідентифікувати власника карткового рахунку за зазначеним у запиті РНОКПП та просив надати коректний РНОКПП або повний номер платіжної картки № НОМЕР_1 . Таким чином, документального підтвердження належності вказаного платіжного засобу саме відповідачу матеріали справи не містять.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 21.02.2025 за договором №73289653 обліковується заборгованість у загальному розмірі 22 442,64 грн, яка складається із: 13 262,32 грн — заборгованості за основною сумою боргу, 471,75 грн — процентів за користування кредитом у межах строку кредитування, 7 208,57 грн — процентів за понадстрокове користування кредитом та 1 500 грн — комісії за надання кредиту.
Щодо переходу права вимоги судом встановлено, що 14.06.2021 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №14/06/21, відповідно до умов якого первісний кредитор відступає фактору права грошової вимоги до боржників, визначених у реєстрах боржників.
На підтвердження виконання договору факторингу позивачем надано додаткові угоди до договору факторингу, акт приймання-передачі реєстру боржників №44 від 21.02.2025, реєстр боржників №44 від 21.02.2025 та платіжну інструкцію від 28.02.2025 про оплату вартості відступлених прав вимоги.
Із реєстру боржників №44 від 21.02.2025 вбачається, що до ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» перейшло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за договором №73289653 від 25.10.2024 на загальну суму 22 442,64 грн, з яких: 13 262,32 грн — заборгованість за основною сумою боргу, 471,75 грн — проценти за користування кредитом, 7 208,57 грн — проценти за понадстрокове користування кредитом та 1 500 грн — комісія за надання кредиту.
Отже, між сторонами виник спір щодо наявності підстав для стягнення заборгованості за кредитним договором, зокрема щодо доведеності факту укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, правомірності нарахування процентів після спливу строку кредитування, а також правомірності стягнення комісії за надання кредиту.
При цьому відповідач не заперечує наявність заборгованості за основною сумою боргу в розмірі 13 262,32 грн та визнає проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування в сумі 471,75 грн, однак заперечує проти стягнення 7 208,57 грн процентів за понадстрокове користування кредитом та 1 500 грн комісії за надання кредиту, посилаючись на припинення права кредитодавця нараховувати договірні проценти після закінчення строку кредитування та нікчемність умови договору щодо сплати комісії відповідно до положень Закону України «Про споживче кредитування».
Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 ЦК України передбачена недопустимість односторонньої відмови від зобов`язання.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною 1 статті 1055 ЦК України визначено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.
При цьому, частиною 1 статті 207 ЦК України визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною 2 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що до укладення договору про споживчий кредит кредитодавець надає споживачу інформацію, необхідну для порівняння різних пропозицій кредитодавця з метою прийняття ним обґрунтованого рішення про укладення відповідного договору, в тому числі з урахуванням обрання певного типу кредиту. Зазначена інформація безоплатно надається кредитодавцем споживачу за спеціальною формою (паспорт споживчого кредиту), встановленою у Додатку 1 до цього Закону, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством) із зазначенням дати надання такої інформації та терміну її актуальності. У такому разі кредитодавець визнається таким, що виконав вимоги щодо надання споживачу інформації до укладення договору про споживчий кредит згідно з частиною третьою цієї статті.
Відповідно до частини 6 статті 9 Закону України «Про споживче кредитування» споживач зобов`язаний надати кредитодавцю підтвердження про ознайомлення з інформацією, надання якої передбачено частинами другою та третьою цієї статті, у письмовій формі (у паперовому вигляді або в електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Частиною 1 статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» визначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами.
З наведених норм вбачається, що укладення договору про споживчий кредит у електронній формі не суперечить вимогам законодавства, за умови дотримання особливостей його укладення в такій формі.
При цьому, згідно з пунктом 5 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Пунктом 12 частини 1 статті 1 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що одноразовий ідентифікатор - алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 1 та 2 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір, крім визначених Цивільним кодексом України істотних умов для відповідного виду договору, може містити інформацію про: технологію (порядок) укладення договору; порядок створення та накладання електронних підписів сторонами договору; можливість та порядок внесення змін до умов договору; спосіб та порядок прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); порядок обміну електронними повідомленнями та інформацією між сторонами під час виконання ними своїх зобов`язань; технічні засоби ідентифікації сторони; порядок внесення змін до помилково відправленого прийняття пропозиції укласти електронний договір (акцепту); посилання на умови, що включаються до договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до іншого електронного документа і порядок доступу до такого документа; спосіб зберігання та пред`явлення електронних документів, повідомлень, іншої інформації в електронній формі та умови доступу до них; умови виготовлення та отримання паперових копій електронних документів; можливість вибору мови, що використовується під час укладення та виконання договору; інші відомості.
З наведеного можливо дійти висновку, що дійсно 25.10.2024 між відповідачем та ТОВ "1 Безпечне агентство необхідних кредитів" з дотриманням наведених норм законодавства було укладено договори про споживчий кредит та відповідач був ознайомлений з усіма істотними умовами та прийняв їх.
Вказане узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду викладеними, як приклад у постанові від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18.
Згідно з ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Згідно з ч. 1 ст. 1080 ЦК України договір факторингу є дійсним незалежно від наявності домовленості між клієнтом та боржником про заборону відступлення права грошової вимоги або його обмеження.
Згідно зі ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Судом встановлено, що 25.10.2024 між ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» та ОСОБА_1 укладено договір надання коштів у кредит №73289653 в електронній формі.
Факт укладення договору, отримання кредитних коштів та виникнення зобов`язань за договором відповідачем не заперечується. Навпаки, у поданому відзиві відповідач визнав заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 13 262,32 грн та проценти за користування кредитом протягом погодженого сторонами строку кредитування у сумі 471,75 гривень.
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих сумнівів щодо достовірності таких обставин або добровільності їх визнання.
Оскільки відповідач не оспорює факту укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів, а матеріали справи не містять даних про недобровільність чи недостовірність такого визнання, зазначені обставини судом приймаються як встановлені.
Щодо вимог про стягнення процентів за понадстрокове користування кредитом у сумі 7208,57 грн суд зазначає таке.

Відповідно до умов договору строк кредитування становив 17 календарних днів, тобто до 10.11.2024 включно.
Заперечуючи проти стягнення процентів за понадстрокове користування кредитом у сумі 7 208 грн 57 коп., відповідач посилається на те, що такі проценти нараховані після закінчення строку кредитування та не підлягають стягненню.
Надаючи оцінку зазначеним доводам, суд виходить із такого.
Відповідно до п. 2.2.2 договору сторони погодили строк кредитування — 17 днів, тобто до 10 листопада 2024 року включно.
Згідно з п. 2.3 договору проценти за користування кредитом за стандартною процентною ставкою 0,773 % на день нараховуються протягом строку кредитування, визначеного п.п. 2.2.1, 2.2.2 договору.
Положеннями розділу 7 договору передбачено можливість продовження строку кредитування (пролонгації). Водночас відповідно до п. 7.1 договору таке продовження здійснюється виключно за ініціативою позичальника шляхом укладення додаткової угоди, яка підписується одноразовим ідентифікатором. Умовами договору передбачено необхідність вчинення позичальником активних дій щодо оформлення пролонгації через особистий кабінет та підтвердження свого волевиявлення на продовження строку користування кредитом.
Отже, умовами самого договору не передбачено автоматичного продовження строку кредитування без волевиявлення позичальника та без укладення відповідної додаткової угоди.
Крім того, згідно з ч. 7 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» зміна умов договору про споживчий кредит можлива виключно за згодою сторін. Продовження строку користування кредитом здійснюється виключно шляхом укладення додаткового договору за домовленістю сторін, а встановлення у договорі умови про продовження строку користування кредитом в односторонньому порядку забороняється.
Всупереч вимогам статей 12, 81 ЦПК України позивачем не надано суду доказів укладення між сторонами після 10.11.2024 будь-якої додаткової угоди про продовження строку кредитування, доказів направлення відповідачу одноразового ідентифікатора для підписання такої угоди, підтвердження її підписання відповідачем або інших доказів, які б свідчили про досягнення сторонами згоди щодо продовження строку користування кредитом.
Сам лише розрахунок заборгованості не підтверджує факту укладення сторонами додаткової угоди про пролонгацію кредиту.
Враховуючи відсутність належних та допустимих доказів продовження строку кредитування після 10.11.2024, суд дійшов висновку, що позивач не довів правомірність нарахування процентів за користування кредитом після закінчення погодженого сторонами строку кредитування.
Такий висновок узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12, відповідно до якої право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, а права та інтереси кредитора після спливу такого строку забезпечуються положеннями ч. 2 ст. 625 ЦК України.
За таких обставин вимоги позивача про стягнення 7 208 грн 57 коп. процентів за понадстрокове користування кредитом задоволенню не підлягають.
При цьому суд враховує, що відповідач визнав заборгованість за основною сумою боргу в розмірі 13 262 грн 32 коп. та проценти за користування кредитом у межах погодженого сторонами строку кредитування в сумі 471 грн 75 коп., а тому зазначені суми підлягають стягненню.
Щодо позовних вимог про стягнення комісії за надання кредиту в розмірі 1 500 грн суд зазначає таке.
Відповідно до п. 2.2.4 договору надання коштів у кредит №73289653 від 25.10.2024 сторонами визначено комісію за надання кредиту у розмірі 10 % від суми наданого кредиту, що становить 1 500 гривень.
Згідно з п. 2.4 договору кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути суму кредиту, сплатити проценти за користування кредитом, вартість додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб відповідно до таблиці обчислення загальної вартості кредиту, що міститься у додатку №1 до договору.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом включають витрати споживача, зокрема комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Частиною 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що до загальних витрат за споживчим кредитом включаються комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту.
Разом із тим сам факт передбачення у договорі комісії не звільняє кредитодавця від обов`язку довести правову природу такої комісії, перелік послуг, за які вона встановлена, та факт погодження споживачем відповідних умов кредитування.
Як убачається зі змісту договору, паспорта споживчого кредиту та таблиці обчислення загальної вартості кредиту, комісія визначена лише як «комісія за надання кредиту» у розмірі 10 % від суми кредиту. При цьому договір не містить конкретного переліку додаткових чи супутніх послуг, які надаються позичальнику за вказану плату, їх змісту, обсягу, порядку надання та вартості кожної з них окремо.
У позовній заяві позивач зазначив, що вказана комісія пов`язана із перерахуванням кредитних коштів на рахунок позичальника із використанням стороннього сервісу інтернет-еквайрингу.
Однак жодних належних та допустимих доказів того, що така послуга була визначена сторонами як окрема додаткова або супутня послуга, погоджена відповідачем під час укладення договору та оплачувалася окремо від основного зобов`язання щодо надання кредиту, позивачем суду не надано.
Крім того, перерахування кредитодавцем грошових коштів позичальнику є способом виконання кредитодавцем власного основного обов`язку за кредитним договором щодо надання кредиту та саме по собі не може вважатися окремою додатковою чи супутньою послугою споживачу, якщо інше прямо не визначено договором та не доведено належними доказами.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 у справі №496/3134/19, а також Верховний Суд у постановах від 31.08.2022 у справі №202/5330/19, від 14.09.2022 у справі №755/11636/21, від 08.02.2023 у справі №168/349/20 та Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 06.11.2023 у справі №204/224/21 виходили з того, що кредитодавець повинен довести існування та зміст послуг, за які встановлена відповідна комісія, а відсутність конкретизації таких послуг свідчить про нікчемність відповідної умови договору.
Оскільки позивач не довів наявності конкретної додаткової чи супутньої послуги, за яку встановлено комісію у розмірі 1 500 грн, не надав доказів погодження відповідачем такої послуги та її вартості, суд доходить висновку, що вимоги про стягнення комісії за надання кредиту у сумі 1 500 грн є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.
Таким чином, позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів"про стягнення заборгованості за кредитним договором підлягають частковому задоволенню на суму 13 734,07 грн (13 262,32 грн основного боргу + 471,75 грн процентів).
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково на суму 13 734 грн 07 коп. із заявлених 22 442 грн 64 коп., з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених вимог у сумі 1 853 грн 02 коп.
ІІІ. Резолютивна частина
На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 11, 207, 526, 530, 610, 612, 626, 628, 629, 638, 1048, 1049, 1054, 1077, 1082 ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування», керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 82, 141, 263-265 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором № 73289653 від 25 жовтня 2024 року в розмірі 13 734 (тринадцять тисяч сімсот тридцять чотири) гривні 07 копійок.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 853 (одна тисяча вісімсот п`ятдесят три) гривні 02 копійки.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Кропивницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення ( виклику ) учасників справи.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
В порядку п.4. ч.5 ст.265 ЦПК України зазначаються такі реквізити сторін та інших учасників справи:
позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "Європейська агенція з повернення боргів" ( 01032, місто Київ, вулиця Симона Петлюри, 30, ЄДРПОУ 35625014, реквізити ІВАN № НОМЕР_2 у АТ «ТАСкомбанк»);
відповідач –  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , житель АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 .

Суддя 
Добровеличківського районного суду
Кіровоградської області          Майстер І.П.