Справа № 607/16750/25
Провадження №2/951/20/2026

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 червня 2026 року          селище Козова

Козівський районний суд Тернопільської області у складі: 
головуючого судді Чапаєва Р.В.,
за участю секретаря судового засідання Бусько Ю.А.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача - адвоката Вароди П.Б. (в режимі відеоконференції),
відповідача ОСОБА_2 , 
представника відповідача - адвоката Остапчук В.І. (в режимі відеоконференції),
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – служби у справах дітей Великогаївської сільської ради Дерев`яної О.В. (в режимі відеоконференції),
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Козівської селищної ради Гладчука І.В.,
спеціаліста – психолога Вуйцвик Н.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом представника ОСОБА_1 – адвоката Вароди Павла Борисовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Козівська селищна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – служба у справах дітей Великогаївської сільської ради, про визначення місця проживання дітей разом із батьком,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, в інтересах якого діє представник – адвокат Варода П.Б., звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визначення місця проживання із ним трьох його із відповідачем спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . 
В обґрунтування позову зазначає, що він із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 19.04.2010. Шлюб між сторонами розірвано рішенням суду від 10.06.2025, вказане рішення суду набрало законної сили. Від шлюбу у позивача та відповідача народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .. Усі троє дітей зареєстровані та фактично проживають у житловому будинку, що належить позивачу. У цьому будинку позивач як батько створив належні та стабільні умови для життя і розвитку дітей, забезпечував їхнє утримання, побут, виховання та навчання. Усі троє дітей, зокрема ОСОБА_4 , були зареєстровані та фактично проживали разом із батьком – позивачем у справі, та навчалися у Козівському ліцеї №1, що відповідає їхньому звичному середовищу. Проте наприкінці березня 2025 року відповідач без згоди батька вивезла малолітнього сина ОСОБА_4 до села Дичків Тернопільського району Тернопільської області, де по цей час проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач є фізичною особою – підприємцем, має доходи, на диспансерному обліку в лікаря нарколога та психіатра не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувався, незнятої чи непогашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. Позивач є священнослужителем, багатодітним батьком, мешканцем селища Козова Тернопільського району. За час проживання в селищі характеризується виключно позитивно.
Характеристики, видані Козівським ліцеєм №1 Козівської селищної ради Тернопільського району щодо дітей сторін, підтверджують їхній належний рівень навчання та виховання. Так, ОСОБА_4 був учнем ліцею з першого класу, мав добрі та відмінні успіхи з основних навчальних предметів, дисциплінований, товариський, брав активну участь у шкільних заходах і конкурсах. Педагоги відзначають належну участь батьків у навчальному процесі, своєчасне забезпечення шкільним приладдям та відвідування батьківських зборів. У характеристиці підкреслюється стабільність умов навчання, сформоване коло друзів і позитивне ставлення до вчителів. Ці характеристики свідчать про те, що навчання дітей у Козівському ліцеї №1 відповідає їхнім найкращим інтересам та усталеному середовищу проживання, а також підтверджують належну участь позивача у вихованні та навчанні дітей.
Покликається на те, що звернувся із вказаним позовом як зустрічним позовом в порядку, передбаченому ст.193 ЦПК України, у справі за первісним позовом ОСОБА_2 до нього про визначення місця проживання їхнього малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із позивачем – матір`ю дитини, котрий ОСОБА_2 пред`явила 14.08.2025. Натомість ОСОБА_1 як батько дітей звертається до суду із зустрічним позовом, у якому просить визначити місце проживання усіх трьох дітей спільно з ним за місцем його проживання. 
Позивач ОСОБА_1 зазначає, що на момент звернення із позовом (на дату пред`явлення позову – 23.09.2025 – зустрічним позовом) ОСОБА_3 та ОСОБА_5 постійно проживали разом із батьком – позивачем ОСОБА_1 , перебували на його утриманні та вихованні, мали сформовані стабільні умови життя, навчання і соціального середовища. Обидві доньки, як зазначено у позовній заяві, висловлюють чітке та усвідомлене бажання й надалі проживати разом із батьком та зі своїм братом ОСОБА_4 . Малолітній ОСОБА_4 у процесі спілкування з батьком і сестрами неодноразово висловлював бажання проживати спільно з ними, що свідчить про його міцний емоційний зв`язок із сім`єю, відчуття безпеки та підтримки у спільному середовищі.
Також суд встановив таке.
ОСОБА_2 14.08.2025 звернулася до ОСОБА_1 із позовом про визначення із нею як з матір`ю місця проживання їхнього спільного із ОСОБА_1 малолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 
ОСОБА_1 23.09.2025 звернувся із зустрічним позовом із вищезазначеними позовними вимогами, а саме про визначення місця проживання із ним трьох його із відповідачем спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Суд ухвалою від 03.10.2025 прийняв згаданий зустрічний позов ОСОБА_1 про визначення місця проживання трьох дітей разом з батьком та об`єднав вимоги за зустрічним позовом в одне провадження з первісним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю.
14.10.2025 до суду надійшов відзив на зустрічний позов. Відповідно до відзиву сторона відповідача за зустрічним позовом повідомляє, що фактично у даному випадку спір щодо місця проживання доньок сторін – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ініційований їхнім батьком – ОСОБА_1 , з яким діти і так фактично проживають, і від якого мати дітей не вимагає зміни їхнє місце проживання. Зауважує, що в первісному позові сторона позивача (сторона відповідача за зустрічним позовом) не заявляє позовних вимог щодо визначення місця проживання доньок, що підтверджує відсутність спору як підставу звернення до суду з позовною вимогою. Вказує, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 досягла 15-річного віку, тому відповідно до положень ч.3 ст.160 СК України місце її проживання визначається нею самою. Звертає увагу суду лише на те, що спір існує лише щодо визначення місця проживання сина – ОСОБА_4 . Просить врахувати її належний матеріальний стан, як одну з підстав для відмови у зустрічному позові та задоволення первісного позову, чітке бажання сина – ОСОБА_4 проживати з матір`ю. Вказує на здобуття ОСОБА_4 загальної середньої освіти в навчальному закладі за місцем її проживання, та його позашкільне навчання у тій самій місцевості, що свідчить, на її думку, про створення належних умов також і для навчання у разі проживання ОСОБА_4 з нею. 
Також суд своєю ухвалою від 28.01.2026 доручив органу опіки та піклування Козівської селищної ради скласти письмовий висновок щодо розв`язання спору, а саме про доцільність визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з батьком – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана ухвала виконана, до суду 23.02.2026 надано висновок органу опіки та піклування. 
Надалі, 28.01.2026 суд своєю ухвалою задовольнив клопотання сторони позивача за первісним позовом та призначив судово-психологічну експертизу, на вирішення якої поставив такі питання: Яким чином сімейна ситуація, індивідуально-психологічні особливості батьків малолітнього ОСОБА_4 : батька – ОСОБА_1 та матері – ОСОБА_2 , особливості їх стилю виховної поведінки впливають на емоційний стан, психічний розвиток, психоемоційний стан та відчуття благополуччя дитини, ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 , яким чином можуть вплинути умови виховання кожного з батьків: батька – ОСОБА_1 та матері – ОСОБА_2 на психологічний стан та розвиток дитини ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ким із батьків, з огляду на індивідуально-психологічні особливості, емоційний стан, рівень розвитку, інтереси дитини ОСОБА_4 , народженого ІНФОРМАЦІЯ_2 , краще проживати дитині з точки зору її психологічного комфорту та здоров`я, з ким із батьків – батьком ОСОБА_1 чи матір`ю ОСОБА_2 бажає проживати дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , чи бажає ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проводити з матір`ю ОСОБА_2 більше часу, Чи є ознаки, що дозволяють припустити вплив батька ОСОБА_1 , та бабусі ОСОБА_6 на формування у дитини негативної думки про матір ОСОБА_2 , якщо є, то в чому вони проявляються , чи вплине, якщо «так», то яким чином, зміна умов проживання, виховання та оточення малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на його психологічний стан у разі передачі дитини від батька до матері. Матеріали справи надіслано в розпорядження експерта, провадження у справі зупинено. На виконання згаданої ухвали 31.03.2026 до суду надійшов лист (клопотання) із експертної установи про необхідність надання в розпорядження експерта висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (том 2, а.с. 9).
02.04.2026 провадження у справі відновлено. 
21.04.2026 від сторони позивача за первісним позовом - відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про залишення первісного позову про визначення місця проживання дитини без розгляду. Суд своєю ухвалою від 24.04.2026 зазначену заяву задовольнив, позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини залишив без розгляду.
21.04.2026 від сторони позивача за первісним позовом ? відповідача за зустрічним позовом надійшла заява про визнання зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення місця проживання трьох дітей разом з батьком. Суд своєю ухвалою від 21.05.2026 у прийнятті заяви представника відповідача – адвоката Остапчук В.І. про визнання позовних вимог ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей разом із батьком відмовив.
Сторони не ставили на обговорення питання щодо виконання клопотання експерта про необхідність надання в розпорядження експерта висновку органу опіки та піклування про доцільність визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 із батьком – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , натомість, як зазначено вище, позов залишено без розгляду. Матеріали експертизи, зокрема висновок експерта, до суду не надходили. 
Також суд своєю ухвалою від 21.05.2026 закрив підготовче провадження у справі та призначив справу до судового розгляду. Тією самою ухвалою суд постановив опитати у судовому засіданні ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з метою з`ясування думки дітей щодо визначення їхнього місця проживання.
Відтак, зважаючи на викладене, суд вирішує спір предметом якого є такі вимоги позивача ОСОБА_1 : визначення місця проживання із батьком – ОСОБА_1 трьох його із відповідачем спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Варода П.Б. підтримали позовні вимоги, та просили їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 , її представник – адвокат Остапчук В.І. визнали позовні вимоги в повному обсязі і просили їх задовольнити, процесуальну позицію сторони відповідача представник пояснила тим, що на теперішній час у відповідача складні стосунки із дітьми, щоб шукати шляхів до покращення цих відносин, відповідач вирішила не суперечити волі дітей, зокрема, шляхом визнання позовних вимог.
Представник третьої особи – органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради при вирішенні позовних вимог в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 покладалася на думку суду.
Представник органу опіки та піклування Козівської селищної ради просив позов задовольнити в повному обсязі. Підтримав висновок, складений органом опіки та піклування Козівської селищної ради.
Суд, заслухавши позицію усіх учасників справи, з`ясував, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в змозі сформулювати свою думку щодо визначення їхнього місця проживання. З огляду на це в судовому засіданні опитано та заслухано думку неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та малолітніх ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 щодо вказаної позовної вимоги. ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 повідомили, що за своїм віком та станом здоров`я усвідомлюють факт визначення їхнього місця проживання разом з батьком. Вони бажають, щоб суд визначив їхнє місце проживання разом з батьком. Водночас ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 категорично заперечили щодо свого проживання із відповідачем ОСОБА_2 , пославшись на складні стосунки із нею. ОСОБА_4 повідомив про те, що певний час стосунки із ОСОБА_2 у нього були непогані, і він добровільно на її пропозицію погодився переїхати у березні 2025 року жити до неї у с.Дичків Тернопільського району Тернопільської області. Зараз він бажав би проживати разом з батьком. У відповідях на певні запитання ОСОБА_4 був непослідовний та взаємосуперечливий, нечіткий у своїх відповідях, з чого суду складно зробити висновки про причини саме такого рішення ОСОБА_4 .
Дослідивши матеріали справи, заслухавши думку дітей, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами, оцінивши докази у справі, суд встановив такі обставини.
З 19.04.2010 до 10.07.2025 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. У шлюбі у сторін народилося троє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Сторони та їхні діти проживали у будинку, що належить позивачу, що за адресою: АДРЕСА_2 . Також усі троє дітей були як на момент пред`явлення сторонами згаданих позовів, так і на час розгляду справи судом зареєстрованими за вказаною адресою.
Відповідач ОСОБА_2 після розірвання шлюбу змінила своє місце проживання, та проживає за такою адресою: АДРЕСА_1 . Наприкінці березня 2025 року ОСОБА_2 перевезла малолітнього сина ОСОБА_4 до села Дичків Тернопільського району Тернопільської області до місця свого проживання за вказаною адресою. Однак надалі, у жовтні 2025 року ОСОБА_1 перевіз сина – ОСОБА_4 до місця свого проживання, що за адресою: АДРЕСА_2 , де ОСОБА_4 проживає на теперішній час.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування, затвердженого рішенням виконавчого комітету Великогаївської сільської ради № 117 від 23.07.2025, що був долучений до первісного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Скарг від жителів села до Дичківського старостинського округу щодо неї не надходило. До кримінальної відповідальності вона не притягувалася, у розшуку не перебуває, незнятої чи непогашеної судимості не має, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря-нарколога та не зверталася за психіатричною допомогою, працює у ТОВ ТВК «Львівхолод» з 16.08.2024 на посаді керуючої обслуговуванням магазину « ІНФОРМАЦІЯ_5 » за адресою: АДРЕСА_3 .
Під час обстеження житлово-побутових умов, на час проведення такого обстеження, було встановлено, що для дитини – ОСОБА_4 було створено належні умови для проживання та розвитку: наявні окрема кімната, ліжко, письмовий стіл, шафа для одягу та інші необхідні речі. Санітарно-гігієнічний стан житла задовільний. Мати дитини мала доброзичливі стосунки із сином, належним чином виконувала батьківські обов`язки, піклувалася про його здоров`я, духовний та інтелектуальний розвиток. Працівником служби у справах дітей було проведено бесіду з ОСОБА_4 , під час якої той висловив бажання проживати з матір`ю. Основними причинами такого рішення, як зазначено у висновку, було звичне середовище проживання та наявність належних умов для його виховання. Водночас дитина повідомила працівнику служби у справах дітей, що любить батька та сестер, які проживають разом із батьком, і підтримує з ними добрі стосунки. На той час ОСОБА_4 навчався у 5 класі та характеризувався як доброзичливий, вихований і старанний учень. Мав добрий рівень успішності, брав активну участь у шкільному житті, охоче взаємодіяв з учителями та однокласниками. Перебувавав у тісному емоційному зв`язку з матір`ю. Цей зв`язок позитивно впливав на його психоемоційний стан, поведінку, мотивацію до навчання та адаптацію в колективі. Учень неодноразово висловлював турботу про матір та демонстрував почуття безпеки й підтримки у стосунках із нею. Відповідно до письмової згоди від 19.06.2025 ОСОБА_7 , власник житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , надала згоду на проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 за вказаною адресою. Під час психологічного обстеження у ОСОБА_4 спостерігалися підвищена тривожність, напруження, страх залишитися без матері, невпевненість та розгубленість. Водночас ОСОБА_4 повідомив, що поруч із матір`ю почувається захищеним, відчуває турботу та підтримку, а також висловив чітке бажання проживати з нею. Під час розмови про батька простежувалися емоційне напруження та уникнення відповідей на окремі запитання.
Орган опіки та піклування Великогаївської сільської ради на час затвердження висновку вважав доцільним визначити місце проживання ОСОБА_4 разом із матір`ю ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 (том 1 а.с.22-23, 27-29). Суд враховує, що з часу складення висновку пройшов певний період часу, і що впродовж цього періоду часу малолітній ОСОБА_4 змінив місце проживання та наразі проживає разом із батьком – ОСОБА_1 . Також суд враховує, що вказаний висновок як доказ надавався ОСОБА_2 разом із позовною заявою, яка за її заявою залишена судом без розгляду. Разом з тим, суд бере до уваги цей висновок як належний доказ та оцінює його в сукупності та взаємозв`язку з іншими доказами.
Відповідно до висновку органу опіки та піклування – виконавчого комітету Козівської селищної ради, затвердженого рішенням № 22 від 19.02.2026, складеного на виконання ухвали суду, діти сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком – ОСОБА_1 фактично проживають за адресою: АДРЕСА_2 . Мати дітей, ОСОБА_2 , проживає окремо в с. Дичків Тернопільського району Тернопільської області. Для дітей створено належні умови для проживання та розвитку. Крім сім`ї ОСОБА_1 у будинку проживають бабуся, тітка та дядько дітей. Під час проведення обстежень та рейдів порушень прав дітей не виявлено. Діти проживають разом із батьком у двох просторих і затишних кімнатах, де облаштовані місця для навчання, відпочинку та дозвілля. Головним спеціалістом служби у справах дітей Козівської селищної ради проведено бесіди з дітьми та батьком. Психолог КЗ «Центр надання соціальних послуг» Козівської селищної ради 30.01.2026 провела відповідну роботу з дітьми щодо психологічного клімату в сім`ї та впливу сімейного виховання на їхній розвиток. Встановлено, що конфліктна ситуація в сім`ї виникла у квітні 2025 року, коли мати переїхала до с. Дичків та взяла із собою на проживання лише сина ОСОБА_8 . Доньки ОСОБА_9 та ОСОБА_10 залишилися проживати з батьком у селищі ОСОБА_11 разом із батьком. Син сторін ОСОБА_4 проживав із матір`ю в с. Дичків з березня по жовтень 2025 року. Наразі сім`я переживає складний і травматичний період, оскільки батьки розлучилися після тривалого конфлікту, що негативно позначилося на дітях. Під час бесіди з психологом малолітній ОСОБА_4 повідомив, що спочатку стосунки з матір`ю були добрими, однак згодом вона почала кричати на нього, не цікавилася його повсякденним життям та переживаннями. Також зі слів дитини, бабуся і дідусь по материнській лінії ставилися до нього негативно. ОСОБА_4 висловив бажання проживати з батьком, про якого відгукується позитивно, та зазначив, що любить своїх сестер.
ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , як зазначено у висновку, також позитивно характеризують батька і висловлюють бажання проживати разом із ним. 
Враховуючи думку та бажання дітей, виконавчий комітет Козівської селищної ради Тернопільської області вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 разом із батьком — ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_2 (том. 2, а.с. 4-5).
Житловий будинок, у якому зареєстровані та проживають ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , належить на праві приватної власності позивачу (том 1, а.с.101-103).
Позивач надав разом із позовною заявою три відеозаписи, на яких відтворено телефонну розмову ОСОБА_4 із іншими особами, ймовірно із відповідачем та батьками відповідача. Суд не вважає ці докази допустимими, позаяк вони здобуті із порушенням визначеного статтею 31 Конституції України права на таємницю телефонної розмови, а згоду іншої особи, із якою відбувалася розмова, суду не надано (том 1, а.с.113).
Вирішуючи позовні вимоги в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із батьком – ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини.
Дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування (стаття 7 Конвенції про права дитини).
Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи, згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями частини третьої статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
За змістом статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
У статті 5 Конвенції ООН про ліквідацію всіх форм дискримінації щодо жінок наголошено на необхідності вжиття заходів щодо зміни соціальних та культурних моделей поведінки чоловіків і жінок для досягнення викоренення забобонів, звичаїв та всіх інших проявів, що ґрунтуються на ідеї неповноцінності чи зверхності однієї із статей або стереотипності ролі чоловіків і жінок, а також визначення загальної відповідальності чоловіків і жінок за виховання та розвиток своїх дітей за умови, що в усіх випадках інтереси дітей мають перевагу.
У статті 5 Закону України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків» визначено, що державна політика щодо забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків спрямована, зокрема, на утвердження ґендерної рівності; недопущення дискримінації за ознакою статі; забезпечення рівної участі жінок і чоловіків у прийнятті суспільно важливих рішень; забезпечення рівних можливостей жінкам і чоловікам щодо поєднання професійних та сімейних обов`язків; підтримку сім`ї, формування відповідального материнства і батьківства; виховання і пропаганду серед населення України культури ґендерної рівності, поширення просвітницької діяльності у цій сфері; захист суспільства від інформації, спрямованої на дискримінацію за ознакою статі.
Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.
Частиною 2 статті 150 СК України передбачено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Приписами ст. 155 СК України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Згідно із ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Зі змісту частини шостої статті 29 ЦК України випливає, що фізична особа може мати кілька місць проживання.
Відповідно до частини першої статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Суд – це фактично останній інструмент, який підлягає використанню при вирішенні сімейних спорів, коли спір неможливо вирішити іншим шляхом.
При визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зав`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.
Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини.
Рівність прав батьків стосовно дитини є похідною від прав та інтересів самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й першочергово повинні бути визначені й враховані інтереси дитини з урахуванням об`єктивних обставин спору. При визначенні місця проживання дитини судам потрібно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах (постанова Верховного Суду від 14.09.2022 у справі № 466/1017/20).
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки стосовно дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
При оцінці та визначенні найкращих інтересів дитини підлягають врахуванню такі базові елементи: (а) погляди дитини; (б) індивідуальність дитини; (в) збереження сімейного оточення і підтримання відносин; (г) піклування; захист і безпека дитини; (ґ) вразливе положення; (д) право дитини на здоров`я; (е) право дитини на освіту (постанова Верховного Суду від 04.08.2021 у справі № 654/4307/19). Також підлягають врахуванню: (1) спроможність кожного з батьків піклуватися про дитину особисто; (2) стосунки між дитиною і батьками в минулому; (3) бажання батьків бути опікунами; (4) збереження стабільності в оточенні дитини, йдеться про місце проживання (дім), школу, друзів; (5) бажання дитини.
У пункті 67 Загального коментаря № 14 від 29.05.2013 Комітет ООН з прав дитини зазначив, що в інтересах дитини доцільно виходити зі спільної батьківської відповідальності. Приймаючи рішення в інтересах дитини, суддя має враховувати право дитини мати і зберігати стосунки з обома батьками.
Відповідно до статті 5 Протоколу № 7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.
Спільне батьківство слід сприймати як координацію між дорослими у їхніх батьківських ролях і здатність підтримувати та допомагати один одному, воно сприяє покращенню співпраці між батьками та зменшенню ризику потенційних суперечок, оскільки така модель вільна від тягаря переможець-переможений.
У § 49 рішення «Zaunegger v. GERMANY» (заява № 22028/04 від 03.12.2009) Європейський суд з прав людини підкреслив, що різниця у поводженні є дискримінаційною для цілей статті 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, якщо вона не має об`єктивного та розумного виправдання, тобто якщо вона не переслідує законної мети або якщо немає розумного зв`язку, пропорційності між використаними засобами та поставленою метою. Рішення щодо надання опіки мають ґрунтуватися на найкращих інтересах дитини, а у випадку конфлікту між батьками ці питання мають ретельно досліджуватися національними судами (§ 61). У цій справі ЄСПЛ визнав, що батько, який на національному рівні вимагав і не отримав спільного опіки щодо доньки, зазнав дискримінації.
З урахуванням вищезазначеного, при вирішенні спору між розлученими батьками про визначення місця проживання дитини суд, керуючись найкращими інтересами дитини, з урахуванням обставин справи має право розглянути питання щодо визначення місця проживання дитини з одним з батьків із забезпеченням контакту дитини з іншим з батьків.
Суд при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини з кимось із батьків враховує бажання кожного з батьків, щоб дитина проживала разом з ним, згоду на участь у її вихованні та піклуванні; наявність у обох батьків сталих відносин з дитиною та бажання останньої спілкуватися з обома батьками; відсутність обставин, зазначених у частині другій статті 161 СК України, а також інших обставин, що можуть становити загрозу інтересам дитини; наявність у кожного з батьків часу та можливості, що дозволяє належним чином опікуватися дитиною; місце проживання кожного з батьків, що знаходиться відносно недалеко від звичайного місця проживання дитини (сформованих місць життєвих інтересів дитини) тощо.
При цьому труднощі, пов`язані із опікою, належать до початкового періоду адаптації, і завдяки тривалому контакту батьків ці труднощі поступово зникають. Спільна батьківська опіка, поділ батьківського часу сприяють спілкуванню між батьками, мінімізації конфліктів та розчарувань, приносять користь стосункам матір-дитина і батько-дитина (див., зокрема, пункт 111 постанови Верховного Суду від 05.03.2025 у справі № 199/7566/22).
При вирішенні спору щодо визначення місця проживання дитини, батьківської опіки, поділу батьківського часу суд, керується найвищими інтересами дитини, справедливою рівновагою між конкуруючими інтересами кожного з батьків, враховує обставини справи, та застосовує принцип найкращих інтересів дитини.
Суд самостійно здійснює пошук і застосовує норми права для вирішення спору безвідносно до посилань сторін, але залежно від установлених обставин справи. Суд виявляє активну роль, самостійно надаючи юридичну кваліфікацію спірним правовідносинам, обираючи та застосовуючи до них належні норми права після повного та всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх позовних вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими у судовому засіданні. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходить відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній та резолютивній частинах. Отже, обов`язок надати юридичну кваліфікацію відносинам сторін спору, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яку юридичну норму слід застосувати для вирішення спору, виконує саме суд (близькі за змістом висновки Велика Палата Верховного Суду сформулювала у постановах від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19 (пункти 6.56-6.58), від 28.09.2022 у справі № 483/448/20 (пункт 9.58)).
При вирішенні спорів щодо дітей вирішальним є питання, чи було забезпечено справедливу рівновагу між задіяними конкуруючими інтересами: інтересами дитини, двох батьків і громадського порядку, в межах свободи розсуду, наданої державі у таких питаннях (Maumousseau і Washington v. France, заява № 39388/05 від 06.12.2007, § 62), проте, не забуваючи, що найвищі інтереси дитини мають бути першочерговим міркуванням (Gnahore v. France, заява № 40031/98 від 19.09.2000, § 59; X v. Latvia [ВП], заява № 27853/09 від 26.11.2013, § 95). В останній справі ЄСПЛ підкреслив, що існує широкий консенсус, у тому числі й у міжнародному праві, на користь думки, що найкращі інтереси дитини мають першочергове значення (§ 96). Інтереси батьків, особливо у регулярному спілкуванні з дитиною, лишаються, однак, тим чинником, який слід враховувати при врівноважуванні різних задіяних інтересів (Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26.12.2002, §§ 58, 62).
У § 79 рішення ЄСПЛ Kutzner v. Germany, заява № 46577/99 від 26.12.2002, зазначено, що розірвання контактів і встановлення обмежень у спілкуванні може призвести лише до посилення відчуження дітей від батьків.
Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.
Вирішуючи спір щодо визначення місця проживання дитини, необхідно виходити з того, що поведінка батьків, їх авторитет відіграє суттєву роль у вихованні дитини, оскільки дитина не має самостійного досвіду соціальної поведінки, а тому успадковує досвід і поведінку авторитетних для неї батьків.
Відповідно до ч. ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
За ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч.2 ст. 77 ЦПК України).
У справі, яка розглядається, встановлено, що як батько, так і мати малолітнього ОСОБА_4 належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, у той же час між батьками дитини існує тривалий конфлікт, зокрема був спір щодо визначення місця її проживання, що унеможливило вирішення питання про батьківську опіку щодо їхнього спільного сина у позасудовому порядку.
Батьки дитини проживають в територіально наближених населених пунктах. Ними за місцем свого проживання, кожним окремо, створені належні умови проживання дитини.
Кожен з батьків в однаковій мірі бажає займатися вихованням малолітнього сина, піклуватися про нього, дбати про його фізичний та духовний розвиток, стан здоров`я. Суд також враховує рівень батьківської уваги відповідача до малолітнього сина.
Судом, із наведених доказів, встановлено належні рівні умови проживання дитини, створені їй кожним з батьків, наявність доходів у кожного з батьків.
У цій справі встановлено, що батьки мають належні житлові умови, доходи, мають бажання виховувати дитину та брати участь в її житті. 
У принципі 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Установивши, що сторони проживають на відносно невеликій відстані, позитивно характеризуються, висловлюють в однаковій мірі бажання піклуватися про розвиток малолітнього сина, водночас дитина, з урахуванням її вікових особливостей, емоційного стану, індивідуально-психологічних особливостей не спроможна надавати оцінку ставленню кожного з батьків до неї, а обставин, які б підтверджували вчинення сторонами дій, які б становили ризик безпечному розвитку дитини, відсутні, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визначення місця проживання із батьком ? позивачем ОСОБА_1 , оскільки вважає, що для гармонійного розвитку дитини доцільною є опіка та турбота двох батьків: позивача та відповідача в однаковій мірі, а потреби малолітнього ОСОБА_4 полягають у контакті з кожним з батьків.
Суд вважає, що за відсутності визначення місця проживання дитини із позивачем буде дотримано принцип рівності прав батьків у спорі про опіку над дитиною та буде забезпечено якнайкращі інтереси дитини ? малолітнього ОСОБА_4 .
При істотній зміні обставин сторони мають право узгодити або ініціювати перед органом у справах дітей чи судом питання щодо визначення місця проживання малолітньої дитини ? ОСОБА_4 .
У частинах п`ятій, шостій статті 19 СК України встановлено, що орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
При цьому, висновок органу опіки та піклування має рекомендаційний характер для суду та як доказ підлягає дослідженню та оцінці судом на основі всіх наявних у матеріалах справи доказів у їх сукупності та взаємозв`язку (постанови Верховного Суду від 10.11.2023 у справі № 401/1944/22, від 15.11.2023 у справі № 932/2483/21).
Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування в тій частині того, що проживання малолітнього ОСОБА_4 з батьком в оточенні інших рідних для нього людей у цьому випадку забезпечує його розвиток у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Разом з тим, в судовому засіданні не встановлено наявності ризиків для здоров`я чи нормального розвитку та виховання дитини в разі проживання дитини також і з матір`ю – ОСОБА_2 . В контексті зазначеного суд наголошує, що сім`я є цінною для розвитку дитини, і коли вона руйнується, батьки, які почали проживати окремо, мають віднайти способи захистити дитину і забезпечити те, що їй потрібно, щоб дитина зростала у благополучній атмосфері, повноцінно розвивалася та не зазнавала негативного впливу. Ситуація, в якій батьки не в змозі віднайти такі способи за взаємним погодженням, потребує втручання органів державної влади, зокрема суду, з метою забезпечення належних стосунків між дитиною й батьками, які є фундаментальними для благополуччя дитини. Діти потребують уваги, підтримки і любові обох батьків. Діти є найбільш вразливою стороною підчас будь-яких сімейних конфліктів (постанова Верховного Суду від 14.02.2022 у справі № 761/25544/19).
Суд на підставі досліджених доказів встановив, що як батько, так і мати дитини належним чином ставилися до виконання своїх батьківських обов`язків, позитивно характеризуються в побуті, не зловживають спиртними напоями чи наркотичними засобами, матеріально забезпечені та створили належні умови для виховання і розвитку дитини.
Окремо суд зазначає, що позивач долучив до матеріалів справи виключно позитивні характеристики, які стосуються його особи, його участі у вихованні дітей та умов навчання дітей у Козівському ліцеї №1. Водночас матеріали справи не містять жодних доказів, які б негативно характеризували відповідача ОСОБА_2 як особу або як матір. Навпаки, з висновку органу опіки та піклування Великогаївської сільської ради, затвердженого рішенням виконавчого комітету №117 від 23.07.2025, убачається, що відповідач до кримінальної відповідальності не притягувалася, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, має постійне місце роботи, скарг від мешканців села Дичків щодо неї не надходило, забезпечила належні житлово-побутові умови для проживання дитини за місцем свого проживання, доброзичливо ставилася до сина та належним чином виконувала батьківські обов`язки. За таких обставин позитивні характеристики позивача самі собою не є доказом, який підтверджує наявність переваги проживання дитини саме з батьком, оскільки факт належного виконання батьківських обов`язків одним із батьків за відсутності будь-яких даних про неналежне виконання таких обов`язків іншим із батьків не свідчить про те, що саме з першим із них проживання дитини найкраще відповідає її інтересам. Зазначене узгоджується із закріпленим у статті 141 СК України принципом рівності прав та обов`язків матері і батька щодо дитини, а також із підходом, відповідно до якого якнайкращі інтереси дитини полягають у збереженні стосунків з обома батьками за відсутності виняткових обставин, які б це унеможливлювали.
За таких обставин суду не доведено, що саме проживання ОСОБА_4 разом із позивачем окремо від відповідача відповідатиме якнайкращим інтересам дитини. Позивач ОСОБА_1 не надав суду переконливих доказів, що проживання сина разом з ним буде найкраще відповідати інтересам дитини, та належних і допустимих доказів того, що проживання дитини з матір`ю буде перешкоджати гармонійному розвиткові та вихованню дитини.
Також суд, не заперечуючи доведеність створення належних умов проживання дитини разом з батьком, враховує правову позицію Верховного суду України, викладену у постанові № 6-2445цс16 від 14.12.2016, згідно з якою дитина завжди залишається з матір`ю, тільки якщо батько не доведе у суді виняткових обставин неможливості цього та визначення місця проживання дитини разом з ним.
Суд враховує, що позивач не надав доказів щодо визначення місця проживання дитини саме з батьком, з яким дитина і так фактично проживає та де зареєстроване її місце проживання, позивач не довів переваги проживання дитини саме з ним, відсутні будь-які докази неможливості проживання дитини з матір`ю.
Відтак в цій частині позовних вимог, а саме в частині визначення місця проживання ОСОБА_4 з батьком – позивачем у справі слід відмовити через недоведеність позовних вимог.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із батьком – позивачем у справі ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років (ч. 2 ст. 6 СК України).
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 згідно із ч. 2 ст.6 СК України є неповнолітньою, а не малолітньою дитиною.
У постанові Верховного Суду від 17.05.2023 у справі №351/611/21 вказано, що «у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла 14 років за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Приймаючи до уваги викладене, враховуючи положення частини другої статті 29 ЦК України та частини третьої статті 160 СК України, колегія суддів Верховного Суду вважає, що підстави для визначення судом місця проживання дитини, якій виповнилось 14 років, відсутні».
Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 25.01.2018 у справі № 537/5119/15-ц, від 28.01.2021 у справі № 753/6498/15, від 28.09.2022 у справі № 686/18140/21, від 02.11.2023 у справі № 592/7624/22.
Чинним Сімейним кодексом України не передбачено можливості вирішення спору між батьками щодо місця проживання неповнолітньої дитини, оскільки згідно ч. 3 ст. 160 СК України її місце проживання визначається самою неповнолітньою дитиною.
Тому визнання позову відповідачем суперечить наведеним вище нормам закону. 
Беручи до уваги викладене, суд вважає, що у задоволенні позову про визначення місця проживання неповнолітньої ОСОБА_3 слід відмовити за безпідставністю пред`явлення такої вимоги до суду, оскільки вона як на момент подання позову до суду, так і на момент ухвалення рішення у справі досягла чотирнадцятирічного віку, а відтак їй належить право самостійно обирати місце свого проживання. Як встановлено судом, ОСОБА_3 вже визначила своє місце проживання разом з батьком, що підтверджується дослідженими судом доказами.
Вирішуючи питання про визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом із батьком – позивачем у справі ОСОБА_1 , суд зазначає таке.
Відповідно до тексту первісної позовної заяви, у якій сформульована позиція ОСОБА_2 , вона погодилась із думкою дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка виявила бажання проживати із батьком – ОСОБА_1 .
Зверненню до суду з позовом про визначення місця проживання дитини має передувати спір між батьками дитини щодо місця її проживання і той з батьків, хто звертається до суду з таким позовом, має довести, що дійсно батьки не можуть досягнути згоди щодо місця проживання дитини, і з цього приводу між ними існує спір. Ці обставини підлягають перевірці судом.
Оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи.
Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову ВС від 15.03.2023 у справі № 753/8671/21, від 18.09.2023 у справі № 582/18/21).
З огляду на встановлені судом обставини, зміст норм процесуального закону, позивач ОСОБА_1 повинен довести, що між сторонами дійсно існує спір щодо визначення місця проживання їх спільної дитини – ОСОБА_5 , що цей спір реальний, визначення місця проживання дитини з батьком відповідає якнайкращим її інтересам.
Також беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, з огляду на те, що дитина є найбільш вразливою стороною під час будь-яких сімейних конфліктів, судовий розгляд сімейних спорів, в яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним.
Суд зауважує, що будь-яких інших достатніх, допустимих та достовірних доказів, які б свідчили про наявність незгоди відповідача з тим, щоб дитина сторін проживала з позивачем за місцем його проживання, ОСОБА_1 суду не надано.
Суд не встановив будь-яких порушень відповідачем прав позивача щодо визначеного за спільною згодою батьків та дитини місця проживання дитини з батьком.
Відповідач надала добровільну згоду на те, що її дочка буде проживати саме з позивачем, а тому суд вважає, що задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним і таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, оскільки такі вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.
Оскільки судом встановлено те, що між сторонами не існує спору з приводу визначення місця проживання дитини, тому орган опіки та піклування Козівської селищної ради неповно і помилково з`ясував дані обставини при складенні свого висновку № 22 від 19.02.2026.
Таким чином, даний згаданий висновок органу опіки та піклування є в цій часині необґрунтованим.
Отож, доказів, які б давали суду правові підстави для висновку, що визначення місця проживання дитини в судовому порядку буде виключно в її інтересах чи призведе до поліпшення прав та інтересів спільної дочки сторін, суду не надано, як не надано і доказів, що в розумінні змісту положень ч. 1 ст. 160 СК України та ч. 1 ст. 161 СК України саме з вини відповідача мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня донька.
Відтак, суд оцінивши пояснення сторін, позицію органу опіки та піклування про те, що між сторонами відсутній спір, а також те, що дитина ОСОБА_5 проживала і продовжує проживати разом з батьком, і в неї немає інтересу на зміну місця її проживання, суд дійшов до висновку, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б свідчили на необхідність визначення місця проживання спільної дитини сторін – ОСОБА_5 саме з ним, що свідчить про недоведеність позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.
При ухваленні рішення в цій справі суд врахував висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 27.01.2021 у справі № 727/3856/18, від 26.01.2023 у справі № 164/812/21, від 10.07.2024 у справі № 127/16211/23, від 10.12.2024 у справі № 299/8679/23.
Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, враховуючи якнайкращі інтереси дітей, суд дійшов висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову в позові, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.2, 10, 11-13, 258, 259, 263-265, 273 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов представника ОСОБА_1 – адвоката Вароди Павла Борисовича до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – Козівська селищна рада, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, – служба у справах дітей Великогаївської сільської ради, про визначення місця проживання дітей разом із батьком – залишити без задоволення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст судового рішення складено 11.06.2026.

Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Козівська селищна рада, юридична адреса: вул.Грушевського, 38, селище Козова Тернопільського району Тернопільської області, поштовий індекс 47601, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 04525573.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служба у справах дітей Великогаївської сільської ради, юридична адреса: вул. Галицька, 47, с.Великі Гаї Тернопільського району Тернопільської області, індекс 47722, код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств та організацій України 43758455.

Головуючий суддя       Р.В. Чапаєв