КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року м. Київ справа №320/52412/25
Київський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Дудіна С.О. розглянув у порядку письмового провадження за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Суть спору: до Київського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 (далі по тексту також позивач, ОСОБА_1 ) з позовом до Міністерства оборони України (далі по тексту також відповідач, МОУ), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення МОУ, оформлене протоколом №496/975 від 25.09.2025, в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги по інвалідності для позивача;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплатити одноразову грошову допомогу у зв`язку із встановленням ІІ групи інвалідності з урахуванням раніше виплаченої для позивача, передбаченої статтею 16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», у розмірі та за умовами призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), поранення (контузії, травми або каліцтва) чи інвалідності військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин, встановлених постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975, а саме: 1 січня календарного року, коли було встановлено інвалідність ІІ групи у зв`язку із захворюванням, так, пов`язаним із захистом Батьківщини, у 2024 році.
Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач повідомив, що у період з 1988 по 2005 рік він проходив службу в органах внутрішніх справ. У 2006 році позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в органах внутрішніх справ. Позивач зазначив, що у 2008 році йому було виплачено страхове відшкодування у розмірі 5950,00 грн за страховим випадком від 19.12.2005.
Позивач пояснив, що 24.02.2022 він був призваний для проходження військової служби до Збройних Сил України, брав безпосередню участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. 17.06.2022 отримав вибухову травму в ході виконання службових обов`язків по захисту Батьківщини в н.п. Луганське Донецької області. За результатами проходження ВЛК позивач був визнаний непридатним до військової служби та звільнений з військової служби. Під час повторного медичного огляду позивачу встановлено ІІ групу інвалідності внаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини, після чого він звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_1 із заявою про призначення та виплату одноразової грошової допомоги. Проте, ІНФОРМАЦІЯ_2 повідомлено позивача про прийняття МОУ рішення, оформленого протоколом №496/975 від 25.09.2025, яким позивачу у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності було призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2006).
Позивач вважає означене рішення МОУ протиправним з огляду на наявність правових підстав для призначення та виплати йому одноразової грошової допомоги у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб станом на 01.01.2024, тобто на дату зміни причинного зв`язку інвалідності.
Означені обставини слугували підставою для звернення до суду з цим позовом.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 24.11.2025 відкрито провадження у справі, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідач правом на надання відзиву на позовну заяву не скористався, про відкриття провадження у справі був проінформований шляхом направлення ухвали про відкриття провадження у справі в електронний кабінет у підсистемі ЄСІТС «Електронний суд», про що свідчить довідка про доставку електронного листа, сформована програмним забезпеченням «Діловодство спеціалізованого суду».
Відповідно до частини шостої статті 162 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Згідно з частиною другою статті 175 Кодексу адміністративного судочинства України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи.
Відповідно до частини п`ятої статті 262 Кодексу адміністративного судочинства України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Учасники справи з клопотанням про розгляд справи у судовому засіданні до суду не звертались.
З урахуванням викладеного, розгляд справи судом здійснено у порядку письмового провадження за наявними у ній матеріалами та доказами.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши усі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд
у с т а н о в и в:
ОСОБА_1 є громадянином України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 26.12.2000.
Наказом Головного управління МВС України в Київській області від 15.12.2005 №313 о/с позивача звільнено з органів МВС у запас за пунктом 63 «б» (через хворобу) з 19.12.2005.
Відповідно до витягу із акта огляду МСЕК серії КИО-І №265216, виданого Спеціалізованою кардіо-офтальмологічною медико-соціальною експертною комісією, позивачу з 19.12.2006 встановлено ІІ групу інвалідності. Причина: захворювання, пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Листом Національної акціонерної страхової компанії «Оранта» від 26.03.2025 №08-05-18/3662 підтверджено отримання позивачем виплати страхового відшкодування 15.11.2007 в сумі 5950,00 грн за 70% втрати працездатності за страховим випадком 19.12.2005. Одночасно повідомлено, що відповідно до Закону України від 03.11.2006 №328-V «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України з питань соціального захисту військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, і деяких інших осіб» з 01.01.2007 державне обов`язкове особисте страхування замінено на виплату одноразової грошової допомоги, яку проводять безпосередньо Міністерства та відомства України.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_2 від 24.02.2022 №39 старшого сержанта по мобілізації ОСОБА_1 , який прибув 24.02.2022 з ІНФОРМАЦІЯ_1 на посаду старшого стрільця 9 механізованої роти НОМЕР_3 механізованого батальйону, вирішено вважати таким, що призначений згідно з мобілізаційним розпорядженням, зараховано на котлове забезпечення з 24.02.2022.
Довідками від 22.04.2023 №1/96/1835 та від 13.02.2024 №1/96/363, виданими військовою частиною НОМЕР_2 , підтверджено, що ОСОБА_1 дійсно у періоди з 25.02.2022 по 13.05.2022, з 29.05.2022 по 05.07.2022, з 25.02.2022 по 13.05.2022, з 29.05.2022 по 02.07.2022 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи в Київській та Донецькій області.
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 03.06.2023 №1/37/5780, виданої ВЧ НОМЕР_2 , вбачається, що 17.06.2022 старший сержант ОСОБА_1 отримав вибухову травму в ході виконання обов`язків по захисту Батьківщини в районі населеного пункту Луганське Донецької області внаслідок артилерійського обстрілу зі сторони противника.
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 16.08.2024 №18599 травма позивача, отримана 17.06.2022, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 02.09.2024 №253 позивача звільнено з військової служби у відставку, з 02.09.2024 виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №851005 від 31.10.2024 позивачу з 31.10.2024 встановлено ІІ групу інвалідності із зазначенням причини інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 25.09.2025 №496/975 за результатами розгляду поданих документів позивачу призначено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2006), у сумі 144 900 грн.
Відповідно до виписки з банківського рахунку позивача одноразову грошову допомогу у сумі 144 900 грн йому було виплачено 10.10.2025.
Не погоджуючись з правомірністю рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом від 25.09.2025 №496/975, в частині обрахунку розміру одноразової грошової допомоги, виходячи з прожиткового мінімуму, встановленого на 1 січня року первинного встановлення інвалідності, позивач звернувся з даним позовом до суду, з приводу чого суд зазначає таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Аналіз даної норми дає змогу дійти висновку, що діяльність органів державної влади здійснюється у відповідності до спеціально-дозвільного типу правового регулювання, який побудовано на основі принципу «заборонено все, крім дозволеного законом; дозволено лише те, що прямо передбачено законом». Застосування такого принципу суттєво обмежує цих суб`єктів у виборі варіантів чи моделі своєї поведінки, а також забезпечує використання ними владних повноважень виключно в межах закону і тим самим істотно обмежує можливі зловживання з боку держави та її органів.
Вчинення ж державним органом чи його посадовою особою дій у межах компетенції, але непередбаченим способом, у непередбаченій законом формі або з виходом за межі компетенції є підставою для визнання таких дій та правових актів, прийнятих у процесі їх здійснення, неправомірними.
Ключовим у даній справі є питання визначення порядку обчислення розміру одноразової грошової допомоги у випадку, коли одній і тій самій особі в різні періоди встановлено інвалідність ІІ групи, але з різним причинним зв`язком: уперше - унаслідок захворювання, пов`язаного з проходженням служби в ОВС, а згодом - унаслідок травми, пов`язаної із захистом Батьківщини. За таких обставин суду належить з`ясувати, який із цих юридичних фактів має визначальне значення як відправна точка для розрахунку розміру одноразової грошової допомоги: первинне встановлення інвалідності незалежно від зміни її причинного зв`язку чи момент, коли вперше було визначено причинний зв`язок інвалідності саме у зв`язку з отриманням травми, пов`язаної із захистом Батьківщини.
Частиною п`ятою статті 17 Конституції України передбачено, що держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Стаття 46 Конституції України визначає, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі по тексту також - Закон №2232-XII), відповідно до статті 41 якого виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (далі по тексту також - Закон №2011-ХІІ).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-ХІІ соціальним захистом військовослужбовців є діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно з положеннями частини першої статті 16 Закону №2011-ХІІ одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі - одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Пунктом 4 частини другої статті 16 Закону №2011-ХІІ передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок причин, зазначених у цьому підпункті.
Відповідно до частини четвертої статті 16-3 Закону №2011-ХІІ (в редакції на момент прийняття оскаржуваного рішення) якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (у тому числі внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв).
Виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста, чи особи, звільненої з військової служби, смерть якої настала протягом року після звільнення з військової служби, здійснюється без урахування раніше виплачених сум допомоги у зв`язку з частковою втратою працездатності чи встановленням інвалідності.
Частиною десятою статті 16-3 Закону №2011-ХІІ обумовлено, що порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Призначення і виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців здійснюється відповідно до Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, призваних на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 (далі по тексту також - Порядок №975).
Згідно з пунктом 3 Порядку № 975 днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є, зокрема, у разі встановлення інвалідності - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи або довідці медико-соціальної експертної комісії, а у разі повторного огляду/оцінювання, зміни групи інвалідності чи причинного зв`язку - дата, зазначена у витягу з рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи / довідці медико-соціальної експертної комісії про повторне встановлення інвалідності або відомості з електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи.
Як передбачено підпунктом 4 пункту 4 Порядку № 975 (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржуваного рішення) одноразова грошова допомога призначається у разі встановлення військовослужбовцю (крім військовослужбовців строкової служби) інвалідності, що настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи встановлення інвалідності особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин.
Відповідно до підпункту 1 пункту 17 Порядку №975 у разі встановлення інвалідності одноразова грошова допомога виплачується залежно від групи інвалідності та її причинного зв`язку військовослужбовцю (крім військовослужбовця строкової служби), інвалідність якого настала внаслідок поранення (контузії, травми або каліцтва), отриманого ним під час виконання обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, чи особі після її звільнення з військової служби внаслідок зазначених причин у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності, - у разі встановлення інвалідності II групи.
Пунктом 19 Порядку №975 визначено, що якщо військовослужбовцю, військовозобов`язаному, резервісту або особі, звільненій з військової служби, після первинного встановлення інвалідності під час наступного огляду (переогляду) буде встановлено вищу групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата здійснюється з урахуванням раніше виплачених сум (зокрема внаслідок різних, не пов`язаних між собою, захворювань, поранень, травм, контузій, каліцтв) із розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому встановлено відповідну групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок.
Положення пункту 19 Порядку №975 змінено постановою Кабінету Міністрів України від 15.08.2025 №1000 «Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 р. № 975 і від 28 лютого 2022 р. № 168» шляхом заміни у пункті 19:
в абзаці першому слова «в якому вперше встановлено інвалідність» замінено словами «в якому встановлено відповідну групу інвалідності або змінено її причинний зв`язок»;
в абзаці другому слова «в якому вперше встановлено ступінь втрати працездатності» замінено словами «в якому встановлено відповідний ступінь втрати працездатності чи змінено його причинний зв`язок».
Системний аналіз наведених правових норм дає підстави для висновку, що розмір одноразової грошової допомоги у випадку зміни причинного зв`язку інвалідності військовослужбовцю здійснюється з розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому змінено причинний зв`язок інвалідності.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, відповідно до витягу із акта огляду МСЕК серії КИО-І №265216, виданого Спеціалізованою кардіо-офтальмологічною медико-соціальною експертною комісією, позивачу з 19.12.2006 встановлено ІІ групу інвалідності у зв`язку із захворюванням, пов`язаним з проходженням служби в органах внутрішніх справ.
Відповідно до свідоцтва про хворобу від 16.08.2024 №18599 травма позивача, отримана 17.06.2022, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини.
Відповідно до довідки до акта огляду МСЕК серії 12 ААГ №851005 від 31.10.2024 позивачу з 31.10.2024 встановлено ІІ групу інвалідності із зазначенням причини інвалідності: травма, пов`язана із захистом Батьківщини.
Тобто, у 2024 році позивачу було змінено причинний зв`язок інвалідності ІІ групи з «захворювання пов`язане з проходженням служби в органах внутрішніх справ» (встановленого у 2006 році) на «травма, пов`язана із захистом Батьківщини».
Відповідно до витягу з протоколу засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.09.2025 №496/975 за результатами розгляду поданих документів позивачу призначено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 №975 у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2006), у сумі 144 900 грн.
З означеного протоколу вбачається, що питання наявності у позивача правових підстав для призначення одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб, не є спірним.
Спірним є виключно питання щодо того, який прожитковий мінімум має бути застосований при обчисленні одноразової грошової допомоги: станом на 1 січня календарного року, в якому було вперше встановлено інвалідність (2006 рік), чи станом на 1 січня календарного року, в якому змінено причинний зв`язок інвалідності (2024 рік).
Виходячи з положень пункту 19 Порядку №975 в редакції змін, внесених Постановою КМУ №1000 від 15.08.2025, чинних на момент винесення спірного рішення, розмір одноразової грошової допомоги у випадку зміни причинного зв`язку інвалідності військовослужбовцю здійснюється з розрахунку прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому змінено причинний зв`язок інвалідності, тобто на 01.01.2024.
В свою чергу, спірним рішенням позивачу призначено одноразову грошову допомогу у розмірі 300-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому вперше встановлено інвалідність (2006), що суперечить пункту 19 Порядку №975.
Враховуючи означені обставини, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України, оформленого протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.09.2025 №496/975, в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності на рівні 144 900,00 грн.
Відповідно, захист порушених прав позивача також потребує зобов`язання відповідача вчинити дії, направлені на поновлення прав позивача, а саме: здійснити перерахунок та виплату призначеної позивачу одноразової грошової допомоги, застосувавши як розрахункову величину прожитковий мінімум, встановлений законом на 01.01.2024.
Інших доводів, що можуть вплинути на правильність вирішення судом спору, що розглядається, матеріали справи не містять.
Таким чином, позов слід задовольнити повністю.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору, підстави для вирішення питання щодо судових витрат відсутні.
На підставі викладеного, керуючись статтями 243-246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Адміністративний позов задовольнити повністю.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Міністерства оборони України, оформлене протоколом засідання комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 25.09.2025 №496/975, в частині визначення розміру одноразової грошової допомоги, призначеної ОСОБА_1 у зв`язку зі зміною причинного зв`язку інвалідності, на рівні 144 900,00 грн.
3. Зобов`язати Міністерство оборони України здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової допомоги, застосувавши як розрахункову величину прожитковий мінімум, встановлений законом станом на 01.01.2024.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Дудін С.О.