Справа № 420/18698/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 червня 2026 року м. Одеса
Одеський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Потоцької Н.В.
розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження (в порядку ст. 262 КАС України) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу,

ВСТАНОВИВ:
В провадженні Одеського окружного адміністративного суду перебуває адміністративна справа за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , в якому позивач просить:
визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України у формі ненарахування та не виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивач, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу на період мобілізації на посаді осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення у Військовій частині НОМЕР_1 . З 06.07.2023 року проходив військову службу за контрактом у Військовій частині НОМЕР_2 .
Позивач брав участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки та оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації, в період з 10.04.2024 по 03.06.2024, з 27.07.2024 по 31.07.2024, з 02.09.2024 по 19.09.2024, з 10.11.2024 – 31.11.2024, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2025 року за №08/2319. Також участь Позивача у відповідних заходах підтверджується: Витягом з розділу І журналу бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 за 2024 рік; Витягом з бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 ; Витяг з бойового розпорядження ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Представник позивача звернувся із заявою щодо виплати одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153.
Листом від 17.05.2025 відповідач відмовив у виплаті ОГД, оскільки військовослужбовцям, які станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на строковій військовій службі та в подальшому уклали контракт на проходження військової служби, виплата Винагороди не передбачена умовами Постанови.
Позивач вважає таку відмову Відповідача протиправною, у зв`язку із чим звернувся з адміністративним позовом.
Процесуальні дії
Ухвалою суду від 19.06.2025 відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження (відповідно до ст. 262 КАСУ) без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
09.07.2025 року за вхід.№ЕС/69881/25 надійшов відзив на позов, в якому наголошено на необґрунтованості вимог позивача та наявності підстав для відмови у задоволенні позову. Постановою 153 визначено ряд вимог за дотримання яких передбачено право на отримання одноразової грошової допомоги, а саме: особа має бути прийнята або призвана на військову службу у віці до 25 років під час дії воєнного стану, брати безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій протягом шести місяців або менше (тоді пропорційна виплата).
Як свідчать матеріали справи та не заперечується позивачем, останній проходив строкову військову служба з 13.10.2021 (підтверджується військовим квитком, витяг з послужного).
06.07.2023 уклав контракт про проходження служби на посадах сержантського та старшинського складу строком на 3 роки (контракт).
Під час проходження служби у відповідача, згідно довідки від 02.05.2025 №08/2319 приймав участь у бойових діях або заходах у певні періоди служби.
Відповідно до умов Постанови 153, право на отримання винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу, які на момент набрання чинності цією Постановою були молодші 25 років та були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24 лютого 2022 року.
Водночас військовослужбовцям, які на 24 лютого 2022 року вже перебували на строковій військовій службі та в подальшому уклали контракт на проходження військової служби, виплата винагороди не передбачена умовами Постановою 153.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ
ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується паспортом громадянина України № НОМЕР_3 .
Згідно Витягу з послужного списку судом встановлено наступне:
12.10.2021 – Призваний на строкову військову службу ІНФОРМАЦІЯ_4 
13.10.2021 - 29.11.2021 - Стрілець військової частини НОМЕР_4 Державної прикордонної служби України
29.11.2021 - 02.03.2022 - Курсант військової частини НОМЕР_4 Державної прикордонної служби України
02.03.2022 - 01.04.2022 - У розпорядженні начальника НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України
01.04.2022 - 06.07.2023 - Молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії - інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України
Прийнятий на військову службу за контрактом осіб сержантського і старшинського складу
06.07.2023 - 30.09.2023 - Молодший інспектор прикордонної служби 2 категорії - інструктор кінологічного відділення відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_5 » (тип В) НОМЕР_5 прикордонного загону Державної прикордонної служби України
30.09.2023 - 06.10.2023 - У розпорядженні начальника ІНФОРМАЦІЯ_6 
06.10.2023 - 21.03.2024 - Інспектор прикордонної служби 1 категорії - обчислювач другого вогневого відділення третьої прикордонної застави артилерійських гармат третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_6 
21.03.2024 - 04.03.2025 - Інспектор прикордонної служби 1 категорії - обчислювач першого вогневого відділення третьої прикордонної застави артилерійських гармат третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_6 
04.03.2025 – 06.04.2025 - Інспектор прикордонної служби 2 категорії обчислювач першого вогневого відділення третьої прикордонної застави артилерійських гармат третього відділу прикордонної служби (тип С) прикордонної комендатури швидкого реагування вогневої підтримки ІНФОРМАЦІЯ_6 
06.04.2025 – по цей час - Інспектор прикордонної служби 2 категорії - оператор (БпПС) першого відділення інспекторів прикордонної служби другої прикордонної застави третього відділу прикордонної служби (тип С) першої прикордонної комендатури швидкого реагування ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Дисциплінарні стягнення: стягнень немає
12.05.2025 представник позивача звернувся із заявою Вих. №М/205816/03 до Військової частини НОМЕР_1 в якій просив:
« 1. Надати інформацію, чи був виданий наказ командира військовою частини про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. №153;
1.1. якщо так, надати копію витягу з наказу про нарахування та виплату ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. №153;
1.2 якщо ні, включити ОСОБА_1 до наказу про нарахування та виплату одноразової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 11 лютого 2025 р. №153;
2. Нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у розмірі 1 млн. гривень у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153.
3. Надати обґрунтовану відповідь, у разі відсутності для цього підстав».
Військова частина НОМЕР_1 листом №04.2/11065-25-Вих від 17.05.2025 «Про надання інформації», повідомила:
«За результатами розгляду Вашої заяви повідомляю, що ОСОБА_2 був призваний військовою частиною НОМЕР_4 на строкову військову службу 13 жовтня 2021 року. Відповідно до умов Постанови Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2025 року №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» (далі – Постанова), право на отримання Винагороди мають особи рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил та Державної спеціальної служби транспорту, які на момент набрання чинності цією Постановою були молодші 25 років та були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, тобто у період з 24 лютого 2022 року до 13 лютого 2025 року. Водночас військовослужбовцям, які станом на 24 лютого 2022 року вже перебували на строковій військовій службі та в подальшому уклали контракт на проходження військової служби, виплата Винагороди не передбачена умовами Постанови».
РЕЛЕВАНТНІ ДЖЕРЕЛА ПРАВА ТА ВИСНОВКИ СУДУ
Відповідно до статті 17 Конституції України захист суверенітету і територіальної цілісності України, забезпечення її економічної та інформаційної безпеки є найважливішими функціями держави, справою всього Українського народу.
Оборона України, захист її суверенітету, територіальної цілісності і недоторканності покладаються на Збройні Сили України.
Держава забезпечує соціальний захист громадян України, які перебувають на службі у Збройних Силах України та в інших військових формуваннях, а також членів їхніх сімей.
Згідно зі статтею 67 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24.02.2022 №64/2022, який затверджено Законом України від 24.02.2022 №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
На підставі статті 1 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі Закон №2232, у редакції, чинній на час спірних правовідносин) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема, підготовку громадян до військової служби; взяття громадян на військовий облік; прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов (направлення) на військову службу; проходження військової служби.
Відповідно до частини другої статті 2 Закону №2232 проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом), за направленням або за призовом.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232 передбачені види військової служби, зокрема, базова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу.
Як визначено частиною сьомою статті 2 Закону №2232 базову військову службу громадяни України проходять відповідно до законів України у Збройних Силах України та інших військових формуваннях з метою здобуття військово-облікової спеціальності, набуття практичних навичок і умінь для збройного захисту Вітчизни.
На підставі частини першої статті 4 Закону №2232 Збройні Сили України та інші військові формування комплектуються військовослужбовцями шляхом призову (направлення) громадян України на військову службу; прийняття громадян України на військову службу за контрактом.
Відповідно до частини першої статті 10-1 Закону №2232 (встановлено, що базова загальновійськова підготовка для громадян, визначених підпунктом 7 пункту 2 розділу ІІ Закону №3633-IX від 11.04.2024, розпочинається з 1 вересня 2025 року) базова загальновійськова підготовка проводиться з метою здобуття громадянами України військово-облікової спеціальності, навичок і умінь, необхідних для виконання конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України.
Згідно з частинами першою та другою статті 15 Закону №2232 для проходження базової військової служби направляються придатні для цього за станом здоров`я громадяни України чоловічої статі (жіночої статі - добровільно), яким до дня відправлення на базову військову службу виповнилося 18 років, та старші особи, які не досягли 25-річного віку. Зазначені громадяни України можуть один раз обрати рік проходження базової військової служби до досягнення ними 24-річного віку.
Громадяни України, які перебувають на військовому обліку призовників, у добровільному порядку можуть бути прийняті на військову службу за контрактом на умовах, передбачених частиною першою статті 20 цього Закону, та в порядку, визначеному положеннями про проходження військової служби громадянами України.
На підставі частини першої статті 20 Закону №2232 на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які пройшли професійно-психологічний відбір і відповідають установленим вимогам проходження військової служби:
особи рядового складу з числа військовослужбовців базової військової служби, які пройшли базову загальновійськову підготовку, проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, резервісти, військовозобов`язані, які не мають військових звань сержантського, старшинського і офіцерського складу, особи віком від 18 років, які мають вищу, фахову передвищу, професійну (професійно-технічну), повну або базову загальну середню освіту, та не досягли граничного віку перебування на військовій службі та/або пройшли базову загальновійськову підготовку - на військову службу за контрактом осіб рядового складу.
11 лютого 2025 року Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», якою затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Постанова №153)
Пунктом 2 Постанови №153 затверджено Порядок реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану (далі Порядок №153).
Відповідно до пункту з Постанови №153 встановлено, що:
1) учасниками експериментального проекту є:
громадяни України віком від 18 до 25 років, які приймаються на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії або Державної прикордонної служби на посади рядового складу;
Збройні Сили;
Національна гвардія;
Державна прикордонна служба;
Міністерство оборони;
Міністерство внутрішніх справ;
військові частини, визначені Генеральним штабом Збройних Сил, Головним управлінням Національної гвардії та Адміністрацією Державної прикордонної служби.
Згідно з пунктом 4 Постанови №153 встановлено, що громадянам України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, введеного Указом Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №64, затвердженим Законом України Про затвердження Указу Президента України Про введення воєнного стану в Україні від 24 лютого 2022 р. №2102-IX, проходять військову службу та брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій), строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, виплачується одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах (далі - винагорода) у розмірі 1 млн. гривень:
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених);
військовослужбовцям, зазначеним в абзаці другому цього пункту, які брали безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою у зв`язку із наявністю у них захворювань, поранень (травм, контузій, каліцтв), одержаних під час захисту Вітчизни, або їх перебуванням та звільненням з полону (крім тих, які добровільно здалися в полон) винагорода виплачується в повному обсязі;
військовослужбовцям, зазначеним в абзацах другому та третьому цього пункту у разі, коли вони притягувалися до кримінальної відповідальності, два або більше разів притягувалися до адміністративної відповідальності за вчинення військового адміністративного правопорушення або на підставі письмового наказу до дисциплінарної відповідальності за порушення військової дисципліни, які враховуються для оцінки стану дисципліни і строк дії дисциплінарних стягнень за які не закінчився, винагорода не виплачується.
Відповідно до пункту 1 Порядку №153 цей Порядок визначає механізм реалізації експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Держприкордонслужбі під час воєнного стану (далі - експериментальний проект) та особливості залучення під час воєнного стану на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу громадян України віком від 18 до 25 років, проходження ними військової служби, а також створення для цього відповідних умов.
Метою експериментального проекту є підвищення рівня укомплектованості особовим складом бойових військових частин (підрозділів) Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби шляхом удосконалення механізму залучення громадян України віком від 18 до 25 років до проходження військової служби за контрактом та створення додаткових мотиваційних чинників для цього.
Як визначено пунктом 2 Порядку №153 під час воєнного стану в рамках реалізації експериментального проекту на військову службу за контрактом до Збройних Сил, Національної гвардії та Держприкордонслужби на посади рядового складу строком на один рік можуть бути прийняті громадяни України віком від 18 до 25 років (далі - окремі категорії громадян).
На підставі пункту 7 Порядку №153 контракт з окремими категоріями громадян укладається строком на один рік з обов`язковою умовою безпосередньої участі таких громадян у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком, що за сукупністю становить не менше шести місяців протягом дії контракту (…).
Відповідно до пункту 13 Порядку №153 (…) однією з обов`язкових умов проходження військової служби є безпосередня участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком не менше шести місяців за сукупністю протягом дії контакту (…).
Аналіз вищезазначених положень нормативно-правових актів свідчить, що реалізація права особи на отримання одноразової грошової винагороди у розмірі 1 000 000 грн можлива виключно за умови дотримання встановлених Постановою №153 вимог:
- особа рядового, сержантського і старшинського складу, зокрема, Держприкордонслужби;
- до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років була прийнята або призвана на військову службу під час воєнного стану;
- проходить військову службу, тобто є діючим військовослужбовцем на дату набрання чинності Постанови №153 (13.02.2025);
- брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій, зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, на території держави-агресора (далі - бойові дії в районах ведення воєнних (бойових) дій);
- брала безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій строком менше шести місяців станом на дату набрання чинності цією постановою, винагорода виплачується пропорційно часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Як свідчать матеріали справи позивач:
- є особою сержантського складу Держприкордонслужби;
- до набрання чинності Постановою №153 під час воєнного стану уклав контракт про проходження військової служби в ДПС України у віці до 21 року;
- на час набрання чинності Постановою №153 (13.02.2025) проходив військову службу, тобто був діючим військовослужбовцем;
- брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій. Всього брав безпосередню участь в бойових діях у періодах у період з 10.04.2024 по 03.06.2024, з 27.07.2024 по 31.07.2024, з 02.09.2024 по 19.09.2024, з 10.11.2024 – 31.11.2024, що підтверджується довідкою військової частини НОМЕР_1 від 02.05.2025 року за №08/2319;
- строк участі позивача в бойових діях в сукупності становить менше шести місяців (99 днів);
- не притягався до кримінальної відповідальності чи адміністративної відповідальності за вчинення військового правопорушення, та дисциплінарної відповідальності.
Відповідач заперечує право позивача на отримання одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови №153, оскільки позивач станом на 24 лютого 2022 року вже перебував на строковій військовій службі та в подальшому уклав контракт на проходження військової служби, виплата винагороди не передбачена умовами Постановою №153.
Відповідач не заперечує безпосередньою участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій у період з 10.04.2024 по 03.06.2024, з 27.07.2024 по 31.07.2024, з 02.09.2024 по 19.09.2024, з 10.11.2024 – 31.11.2024 та підтверджує довідкою від 02.05.2025 року за №08/2319.
Як вбачається з матеріалів справи, участь позивача у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій підтверджується також Витягом з журналу бойових дій ІНФОРМАЦІЯ_2 від 01.01.2024 №02.10-3ДСК (Бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 БР №992 ДСК від 01.04.2024 (10.04.24 - 03.06.24; 27.07.24 - 31.07.24; 02.09.24 - 19.09.24; 10.11.24 - 31.11.24 та Бойове розпорядження начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 БР №4498 дск від 17.11.24).
Щодо заперечень відповідача суд зазначає наступне.
З 30 липня 2025 року питання виплати одноразової грошової винагороди відповідно до Постанови №153 особам, які були прийняті на військову службу за контрактом під час дії воєнного стану з числа осіб, які проходили строкову військову службу, врегульовано Кабінетом Міністрів України.
Так, постановою Кабінету Міністрів України №942 від 30 липня 2025 року внесено зміни до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» і з 30 липня 2025 року колишні строковики, які у період дії воєнного стану уклали контракт на проходження військової служби, та брали безпосередню участь у бойових діях підпадають під вказану виплату одноразової грошової допомоги.
Позивач продовжує проходження військової служби на теперішній час, тому до нього є застосовними вищезазначені положення Постанови №153 з врахуванням внесених змін за умови наявності сукупності умов, визначених п.4 Постанови №153, а саме: особа рядового, сержантського і старшинського складу Держприкордонслужби; до набрання чинності цією постановою у віці до 25 років був прийнятий або призваний на військову службу під час воєнного стану, уклав контракт у 2023 року під час дії воєнного стану; проходить військову службу, тобто є діючими військовослужбовцями на дату набрання чинності Постанови №153 (13.02.2025); брав безпосередню участь у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій; строк участі в бойових діях в сукупності становить менше шести місяців (99 днів у 2024 році) станом на дату набрання чинності цією Постановою (13.02.2025).
Крім викладеного суд також зазначає, що частинами 1, 2 статті 24 Конституції України визначено загальний стандарт рівності та заборони дискримінації, що є важливим елементом забезпечення верховенства права. Так, цими нормами визначено, що громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.
За практикою Європейського суду з прав людини дискримінація означає поводження з особами у різний спосіб, без об`єктивного та розумного обґрунтування, у відносно схожих ситуаціях (див. рішення у справі "Вілліс проти Сполученого Королівства", заява №36042/97). Відмінність у ставленні є дискримінаційною, якщо вона не має об`єктивного та розумного обґрунтування, іншими словами, якщо вона не переслідує легітимну ціль або якщо немає розумного співвідношення між застосованими засобами та переслідуваною ціллю (див. рішення у справі "Ван Раалте проти Нідерландів" від 21 лютого 1997 року) (п.п. 48-49 рішення у справі "Пічкур проти України" від 07 листопада 2013 року, заява №10441/06).
Аналогічний підхід у своїх рішеннях використовує і Конституційний Суд України, вказуючи на те, що мета встановлення певних відмінностей (вимог) у правовому статусі повинна бути істотною, а самі відмінності (вимоги), що переслідують таку мету, мають відповідати конституційним положенням, бути об`єктивно виправданими, обґрунтованими та справедливими. У противному разі встановлення обмежень означало б дискримінацію (абзац 7 пункту 4.1 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 07 липня 2004 року №14-рп/2004).
Згідно з пунктом 6 частини 1 статті 1 Закону України "Про засади запобігання і протидії дискримінації в Україні" пряма дискримінація - ситуація, за якої з особою та/або групою осіб за їх певними ознаками поводяться менш прихильно, ніж з іншою особою та/або групою осіб в аналогічній ситуації, крім випадків, коли таке поводження має правомірну, об`єктивну, обґрунтовану мету, способи досягнення якої є належним та необхідним. Таке поводження за змістом пункту 2 частини першої статті 1 цього ж Закону може полягати, в тому числі, в обмеженні у визнанні, реалізації або користуванні правами і свободами у будь-якій формі.
Стаття 14 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює захист від дискримінації при користуванні правами, визнаними у Конвенції. Відповідно до практики Суду принцип заборони дискримінації носить «фундаментальний» характер та покладений в основу Конвенції разом з верховенством права, цінностями толерантності та суспільного миру («S.A.S. проти Франції» (S.A.S. v. France) [ВП], 2014, § 149; «Стрейн та інші проти Румунії» (Strгin and Others v. Romania), 2005, § 59).
Крім того, такий захист доповнюється статтею 1 Протоколу №12 до Конвенції, яка загалом забороняє дискримінацію при користуванні будь-яким правом, передбаченим законом.
Заборона дискримінації застосовується до тих додаткових прав, які підпадають під загальний обсяг застосування будь-якої статті Конвенції, щодо яких Держава добровільно вирішила забезпечувати захист («Фабіан проти Угорщини» (Fбbiбn v. Hungary) [ВП], 2017, §112; «Біао проти Данії» (Biao v. Denmark) [ВП], 2016, §88; «Іззетін Доган та інші проти Туреччини» (Эzzettin Doрan and Others v. Turkey) [ВП], 2016, §158; «Карсон та інші проти Сполученого Королівства» (Carson and Others v. the United Kingdom) [ВП], 2010, §63; «Є.Б. проти Франції» (E.B. v. France) [ВП], 2008, § 48; «Х та інші проти Австрії» (X and Others v. Austria) [ВП], 2013, § 135; «Дженовезе проти Мальти» (Genovese v. Malta) 2011, §32; «Бікман та інші проти Бельгії» (Beeckman and Others v. Belgium) (ухв.), 2018, §19).
У спірних правовідносинах Кабінет Міністрів України з метою підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану прийняв постанову №153, якою установив додаткові права для громадян України з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення, які у віці до 25 років були прийняті або призвані на військову службу під час воєнного стану, на які, на переконання суду, має право і позивач.
Стаття 1 Протоколу №12 поширює обсяг захисту не лише на «будь-яке передбачене законом право», а й навіть ширше («Союз церков «Слово життя» та інші проти Хорватії» (Savez crkava “Rijeи ћivota” and Others v. Croatia), 2010, §104). Це походить з частини 2 вказаного положення, де також зазначено, що ніхто не може бути дискримінований будь-яким органом державної влади.
Відтак, з огляду на викладене, оцінюючи правомірність дій відповідача, з урахуванням принципу заборони дискримінації, суд керується критеріями, закріпленими у ст.2 КАС України, які певною мірою відображають принципи адміністративної процедури, та доходить висновку, що відмова Військової частини НОМЕР_1 , яка викладена у листі №04.2/11065-25-Вих від 17.05.2025, у визнані права ОСОБА_1 на отримання грошової винагороди за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах. Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану» є протиправною.
Щодо визначення відповідачу обов`язку нарахувати та виплатити позивачу одноразову грошову винагороду відповідно до пункту 4 Постанови №153, суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 4 частини другої та частини четвертої статті 245 КАС України суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення на користь позивача лише за умови, що:
позивач виконав усі вимоги закону для отримання відповідного рішення;
орган влади не має дискреції, тобто не має права обирати між кількома варіантами поведінки.
Якщо ж для вирішення питання орган влади повинен здійснити оцінку документів, перевірити їх відповідність, витребувати додаткові відомості, усунути розбіжності або використати інші інструменти, що належать до його компетенції, суд не вправі підміняти собою адміністративний орган, а має лише зобов`язати його розглянути заяву та ухвалити рішення з урахуванням правової оцінки, наданої судом.
Така позиція є усталеною і узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду України від 18 березня 2014 року у справі №21-11а14 та від 22 квітня 2014 року у справі №21-484а13, та у постановах Верховного Суду від 03 жовтня 2022 року у справі №520/12333/21, від 09 травня 2024 року у справі №580/3690/23, від 08 грудня 2025 року в справі №420/13975/24.
Даючи оцінку поведінці відповідача, яка зумовила звернення позивача до суду з цим позовом, враховуючи, що спосіб відновлення порушеного права позивача має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення, суд дійшов висновку, що дії відповідача щодо відмови у виплаті позивачу одноразової грошової винагороди у розмірі 1 млн. гривень, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.02.2025 №153 «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах, Національній гвардії та Державній прикордонній службі під час воєнного стану», не відповідають визначеним ч. 2 ст. 2 КАС України критеріям поведінки відповідача у спірних правовідносинах та чинному законодавству, тому такі дії потрібно визнати протиправними.
Оскільки матеріалами справи підтверджено, що позивач відповідає умовам нарахування та виплати одноразової грошової винагороди, визначеним Постановою №153, тому суд вважає, що належним способом захисту порушеного права позивача є зобов`язання відповідача здійснити нарахування та виплату позивачу одноразової грошової винагороди у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Виходячи з тлумачення норм Постанови №153, суд дійшов висновку, що одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень – це матеріальна підтримка військовослужбовців, яка є проявом турботи держави про захисників та захисниць. Ця виплата виконує моральну функцію, демонструючи, що держава та її громадяни цінують їхній внесок і дбають про них. Одноразова грошова винагорода за тривалість проходження служби в бойових умовах у розмірі 1 млн. гривень це виключне матеріальне право захисників та захисниць на отримання від держави відповідної компенсації за оборону України.
За правилами частини другої статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі КАС України), у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
При цьому, відповідно до статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
В ході судового розгляду справи позивач належними та допустимими доказами довів обґрунтованість заявлених позовних вимог, тому суд прийшов до висновку про задоволення позовної заяви в частині.
Водночас суд наголошує, що протиправну бездіяльність суб`єкта владних повноважень треба розуміти як зовнішню форму поведінки (діяння) цього органу/його посадової особи, яка полягає (проявляється) у неприйнятті рішення чи у нездійсненні юридично значимих й обов`язкових дій на користь заінтересованих осіб, які на підставі закону та/або іншого нормативно-правового регулювання віднесені до компетенції суб`єкта владних повноважень, були об`єктивно необхідними і реально можливими для реалізації, але фактично не були здійснені.
В спірних правовідносинах Військова частина НОМЕР_1 відмовила позивачу у нарахуванні та виплаті одноразової грошової винагороди у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених), що свідчить про протиправність дій відповідача, як встановлено судом.
Решта доводів та заперечень сторін висновків суду по суті заявлених позовних вимог не спростовують. Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
При розв`язанні спору, суд зважає на практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі за текстом - Конвенція; рішення від 21.01.1999 року у справі "Гарсія Руїз проти Іспанії", від 22.02.2007 року у справі "Красуля проти Росії", від 05.05.2011 року у справі "Ільяді проти Росії", від 28.10.2010 року у справі "Трофимчук проти України", від 09.12.1994 року у справі "Хіро Балані проти Іспанії", від 01.07.2003 року у справі "Суомінен проти Фінляндії", від 07.06.2008 року у справі "Мелтекс ЛТД (MELTEX LTD) та Месроп Мовсесян (MESROP MOVSESYAN) проти Вірменії") і тому надав оцінку усім обставинам справи, котрі мають юридичне значення для правильного вирішення спору, та дослухався до усіх аргументів сторін, які ясно і чітко сформульовані та здатні вплинути на результат вирішення спору.
Правові підстави для відшкодування позивачу судового збору у порядку ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст.ст.2-9, 242, 246, 250, 251, 255, 262, 293-297 КАС України, суд,

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання нарахувати та виплатити одноразову грошову допомогу – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України, викладену у листі №04.2/11065-25-Вих від 17.05.2025, щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 одноразової грошової винагороди у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Державної прикордонної служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 одноразову грошову винагороду у відповідності до пункту 4 Постанови КМУ «Про реалізацію експериментального проекту щодо підвищення мотивації до проходження окремими категоріями громадян України військової служби у Збройних Силах під час воєнного стану» від 11 лютого 2025 року №153, у розмірі пропорційному часу проходження військової служби із розрахунку 1/6 від 1 млн. гривень за кожні 30 днів безпосередньої участі у бойових діях в районах ведення воєнних (бойових) дій (сумарно обчислених).
У задоволенні решти позовних вимог – відмовити.
Рішення набирає законної сили згідно ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до суду апеляційної інстанції за правилами, встановленими ст.ст. 293-297 Кодексу адміністративного судочинства України.

ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 )

Військова частина НОМЕР_1 Державної прикордонної служби (адреса: АДРЕСА_2 , ЄДРПОУ НОМЕР_7 , електронна пошта: ІНФОРМАЦІЯ_7 )

Головуючий суддя Нінель ПОТОЦЬКА