Справа № 473/2303/26

РІШЕННЯ
іменем України

"29" травня 2026 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Булкат М.С.,
за участю секретаря судових засідань Соколенко Д. К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду в м. Вознесенську цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» (далі ТОВ «Юніт Капітал») звернулось до суду із зазначеною позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_1 13 944 грн заборгованості за кредитним договором № LM913920872 від 29 серпня 2024 року, а також 2662,40 грн сплаченого судового збору та 7000,00 грн витрат на правничу допомогу.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 29 серпня 2024 року ТОВ «Оптимальні кредити» та ОСОБА_1 уклали кредитний договір №LM913920872 у формі електронного документа з використанням електронного підпису у формі одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов договору товариство надало клієнту фінансовий кредит в розмірі, на умовах строковості, зворотності, платності, а клієнт зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом в порядку та на умовах, визначених договором.
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язання виникла заборгованість у сумі 13 944 грн, з яких 5 600 грн. заборгованість по кредиту, 8 344 грн. заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом.
30.10.2024 року ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №ОК-ТП/6, згідно якого право вимоги за договором № LM913920872 від 29.08.2024 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
04.12.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №04/1225-01, згідно якого право вимоги за договором № LM913920872 від 29.08.2024 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Ухвалою від 12 травня 2026 року ухвалою суду у справі відкрито провадження, призначено судовий розгляд в порядку спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи.
28 травня 2026 року на адресу суду надійшов відзив від відповідача ОСОБА_1 , в якому зазначено про часткове визнання позовних вимог виключно в межах фактично отриманої суми тіла кредиту у розмірі 5 600,00 грн та заперечення щодо стягнення нарахованих процентів і витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідач посилається на незаконність та неспівмірність нарахованих процентів, наявність ознак прихованих штрафних санкцій у період дії воєнного стану, тяжкий матеріальний стан, інвалідність, критичне кредитне навантаження на момент укладення договору, а також на практику Верховного Суду щодо обмеження нарахування процентів та необхідності дотримання принципів добросовісності й справедливості у споживчих кредитних правовідносинах.
28 травня 2026 року на адресу суду надійшла відповідь на відзив від представника позивача, в якій зазначено, що доводи відповідача про неукладення кредитного договору, кабальність його умов, неправомірність нарахування процентів та «перекредитованість» є безпідставними та спростовуються матеріалами справи.
Представник позивача вказав, що відповідач самостійно пройшов процедуру оформлення кредиту, підтвердив укладення договору за допомогою одноразового ідентифікатора, був ознайомлений з умовами договору, паспортом споживчого кредиту та правилами кредитування, однак не скористався правом на відмову від договору та не звертався щодо роз`яснення його умов.
Також зазначено, що проценти за користування кредитом не є штрафними санкціями, а нараховані відповідно до умов договору та вимог статей 1048, 625 ЦК України. У зв`язку з цим представник позивача просив суд відхилити заперечення відповідача та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
Позивач в судове засідання не з`явився, у позовній заяві просив проводити розгляд справи без участі його представника,.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, однак подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги визнав частково — виключно в межах суми основного боргу (тіла кредиту), щодо стягнення процентів та витрат на професійну правничу допомогу заперечував.
Згідно з частиною першою статті 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом.
Відповідно до частини восьмої статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Частиною першою статті 280 ЦПК України передбачено, що суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1)відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2)відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3)відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Зі змісту статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, убачається, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
У рішеннях ЄСПЛ, зокрема звертає увагу, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, оцінивши докази кожен окремо та в їх сукупності, повно, об`єктивно та всебічно з`ясувавши обставини справи, дійшов таких висновків.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За правилами частини другої статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України від 03 вересня 2015 року №675-VIII «Про електронну комерцію» (далі Закон №675-VIII) електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
За правилом частини восьмої статті 11 Закону №675-VIII у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.
За правилами частини дванадцятої статті 11 цього Закону електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 Закону №675-VIII, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 цього Закону визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З урахуванням викладеного, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі з використанням КЕП, є таким, що укладений у письмовому вигляді.
Суд установив, що 29 серпня 2024 року між ТОВ « Оптимальні кредити » та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № LM913920872, який підписано електронним підписом позичальника, відтвореним шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора і був надісланий на номер мобільного телефону відповідача. Відповідач отримав 5 600 грн. Строк кредитування складає 1826 дні з 29 серпня 2024 року по 28 вересня 2029 року. Процентна ставка відповідно до договору п. 8. 3. на момент укладення цього Договору та отримання першого Траншу за цим Договором Базова процентна ставка складає 1,00 відсотків в день від суми залишку Кредиту, яка знаходиться у Позичальника за кожний день користування ним, що становить 365,00 (триста шістдесят п`ять) відсотків річних. У разі отримання додаткових Траншів за цим Договором після 21.08.2024 року Базова процентна ставка, яка використовується нарахування процентів за користування цими додатковим Траншами, обмежується та розраховується від максимального розміру Денної процентної ставки зазначеної в частині 5 статті 8 Закону, що складає що складає 1% за день користування таким Траншем. 
8.4. Для суми Кредиту отриманої за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 днів Дисконтного періоду та без повного дострокового повернення всієї суми Кредиту протягом Дисконтного періоду, орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 7280 грн 00 коп. (сім тисяч двісті вісімдесят грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1680 грн 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 5600 грн 00 коп. Орієнтовна реальна річна процентна ставка, розрахована згідно методики Національного банку України, з припущення користування Кредитом протягом Дисконтного періоду зі сплатою процентів за Базовою ставкою, розрахована згідно методики Національного банку України, складе 2333,95 відсотків річних. Денна процентна ставка, за методикою розрахунку передбаченою частиною 4 статті 8 Закону, розраховується наступним чином: (загальні витрати за користування Загальним розміром Кредиту за весь строк кредитування: 102256,00 грн) / (Загальний розмір Кредиту (Кредитний ліміт): 5600 грн 00 коп.) / (строк кредитування: 1826 днів) ? 100% = 1,00 відсотків в день. 
8.5. За умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 (шести) календарних днів після дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, Кредитодавець зобов`язаний зменшити зобов`язання Позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування Кредитом наступним чином: 
8.5.1. За період від дати видачі першого Траншу до 28.09.2024 р. (включно) розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за Дисконтною процентною ставкою 0,90 відсотків від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 328,50 (триста двадцять вісім цілих п`ять десятих) відсотків річних; 
8.5.2. У разі якщо Позичальник вчинить описані в п. 3.2. Договору дії щодо продовження Дисконтного періоду (ініціює Пролонгацію) один або декілька разів або здійснить Поновлення Дисконтного періоду, на період після 28.09.2024 р. розрахунок витрат за Кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою 1,00 відсотків в день від суми Кредиту за кожний день користування ним, що становить 365,00 (триста шістдесят п`ять) відсотків річних. Кредитодавець має право зменшити розмір Індивідуальної процентної ставки у наступних періодах Пролонгації, зокрема у разі отримання Позичальником від Кредитодавця та введення в Особистому кабінеті спеціального набору символів (промокоду), які дають право на отримання додаткової знижки на Індивідуальну процентну ставку. 
8.6. За умови повного дострокового погашення всієї суми Кредиту за всіма отриманими Траншами протягом 6 (шести) календарних днів від дати закінчення Дисконтного періоду кредитування, для суми Кредиту за першим Траншем, що вказана в п. 2.3. Договору, за перші 30 (тридцять) днів Дисконтного періоду орієнтовна загальна вартість Кредиту складе 7112 грн 00 коп. (сім тисяч сто дванадцять грн. нуль коп.) та буде включати в себе загальні витрати за Кредитом у вигляді процентів за користування Кредитом у розмірі 1512 грн 00 коп. та суму Кредиту у розмірі 5600 грн 00 коп.
Як убачається з виписки, наданої відповідачем, за договором № б/н від 29 серпня 2024 року на банківську картку відповідача було зараховано грошові кошти у розмірі 5 600,00 грн, що повністю відповідає умовам укладеного кредитного договору. Крім того, відповідач сам не заперечує факту отримання кредитних коштів та частково визнає позовні вимоги у межах суми основного боргу(а .с. 147).
Щодо заперечень відповідача стосовно неправомірності нарахування процентів за кредитним договором, суд зазначає таке.
Суд не приймає доводи відповідача щодо неправомірності нарахування процентів, оскільки відповідачем не надано належних та допустимих доказів того, що умови кредитного договору були для нього незрозумілими або викладеними неоднозначно. Під час укладення договору відповідач не вчиняв жодних дій, спрямованих на уточнення чи оскарження умов кредитування, не звертався до кредитодавця із заявами щодо роз`яснення порядку нарахування процентів, строків користування кредитом чи загальної вартості кредиту.
Зі змісту кредитного договору вбачається, що в ньому чітко визначено суму кредиту, строк кредитування, процентну ставку, порядок нарахування процентів, а також загальну вартість кредиту для споживача. Відповідач, укладаючи договір, погодився з його умовами, що підтверджується фактом отримання кредитних коштів та подальшим користуванням ними.
Крім того, відповідач не звертався до суду із вимогами про визнання кредитного договору недійсним, окремих його положень несправедливими чи такими, що порушують права споживача, а тому наведені у відзиві заперечення мають характер незгоди з наслідками невиконання взятих на себе зобов`язань та не спростовують обов`язку належного виконання умов договору.
Щодо наданих відповідачем документів стосовно наявності інвалідності, розміру отримуваних соціальних виплат, а також інформації про наявність інших кредитних зобов`язань, суд зазначає, що вказані обставини самі по собі не спростовують факту укладення між сторонами кредитного договору, отримання відповідачем кредитних коштів та виникнення обов`язку щодо належного виконання взятих на себе зобов`язань.
Суд враховує, що відповідач є повнолітньою та дієздатною особою, який на момент укладення договору самостійно виявив волю на отримання кредитних коштів, погодився із умовами кредитування та прийняв на себе відповідні договірні обов`язки. Наявність у відповідача інвалідності чи складного матеріального становища не свідчить про недійсність договору, не звільняє особу від виконання цивільно-правових зобов`язань та не може бути безумовною підставою для відмови у стягненні заборгованості.
Крім того, чинним законодавством України не передбачено звільнення особи від виконання кредитних зобов`язань у зв`язку із низьким рівнем доходу, наявністю інших кредитів чи складним фінансовим становищем. Відповідно до положень статей 525, 526, 629 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, а договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Посилання відповідача на значну кількість інших кредитних зобов`язань також не можуть бути підставою для звільнення від відповідальності за невиконання спірного договору, оскільки укладення інших кредитних договорів є результатом власного волевиявлення відповідача та здійснювалося ним на власний ризик. При цьому суд зазначає, що саме по собі існування декількох кредитних зобов`язань не свідчить про незаконність дій кредитодавця або недійсність укладеного між сторонами договору.
Надані відповідачем відомості щодо матеріального становища можуть враховуватись виключно на стадії виконання судового рішення, зокрема при вирішенні питання про порядок чи спосіб виконання рішення суду, однак не впливають на сам факт існування заборгованості та обов`язок її погашення.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом, який зазначав, що погіршення матеріального стану боржника, наявність інших боргових зобов`язань чи соціальний статус особи не є підставою для звільнення від виконання грошових зобов`язань, якщо факт отримання коштів та укладення договору підтверджується належними доказами.
Відповідно до наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором № LM913920872 від 29 серпня 2024року заборгованість становить 13 944 грн, з яких 5 600 грн. заборгованість по кредиту, 8 344 грн. заборгованість за несплаченими відсотками за користування кредитом. 
30.10.2024 року ТОВ «Оптимальні кредити» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №ОК-ТП/6, згідно якого право вимоги за договором № LM913920872 від 29.08.2024 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс».
04.12.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» укладено договір факторингу №04/1225-01, згідно якого право вимоги за договором № LM913920872 від 29.08.2024 перейшло до ТОВ «Юніт Капітал».
Приписами частини першої статті 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За правилами статті 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язань або зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).
Беручи до уваги досліджені докази, суд вбачає наявність підстав для часткового задоволення позову, а саме вважає доведеними вимоги позивача про стягнення з відповідача 13 944 грн заборгованості за договором № LM913920872 від 29 серпня 2024 року, з яких: 5 600 грн. заборгованість по кредиту, 8 344 грн. нарахованими процентами за користування кредитом.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
З відповідача на користь позивача підлягають стягненню судовий збір в розмірі 2 662,40 грн.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивач надав суду копію договору про надання правової (правничої) допомоги №20/01/26-02 від 20 січня 2026року, укладеного між ТОВ «Юніт Капітал» та Адвокатським бюро «Тимошенко та партнери», з додатками у вигляді Додаткової угоди від 21 січня 2026 року, копії Акту приймання-передачі наданих послуг від 20 березня 2026 року, що містять перелік, опис та узгоджену сторонами вартість виконаних робіт, необхідних для надання правничої допомоги, зокрема: вивчення матеріалів справи 2 год, вартість послуги 1000 грн; підготовка адвокатського запиту -1 год, вартість послуги 500, підготовка та подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором - 1 год, вартість послуги 500 грн; складання позовної заяви 2 год, вартість послуги 5 000 грн (що відповідає узгодженим тарифам).
Отже, складання типової позовної заяви та оформлення додатків до неї, вивчення матеріалів справи, підготовка адвокатського запиту та клопотання було оцінено у 7000 грн. При цьому ціна позову становить 13 944 грн. 
Суд вважає таку вартість послуг з правничої допомоги вочевидь завищеною.
Проте у постановах Верховного Суду від 07 листопада 2019 року у справі № 905/1795/18 та від 08 квітня 2020 року у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, за якою суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268)).
У рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) (щодо справедливої сатисфакції) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) також зауважила, що за наявності угод, які передбачають «гонорар успіху», ЄСПЛ керується саме наведеними вище критеріями при присудженні судових та інших витрат, зокрема, у рішенні від 22 лютого 2005 року у справі «Пакдемірлі проти Туреччини» (Pakdemirli v. Turkey, заява № 35839/97) суд також, незважаючи на укладену між сторонами угоду, яка передбачала «гонорар успіху» у сумі 6 672,9,00 євро, однак, на думку суду, визначала зобов`язання лише між заявником та його адвокатом, присудив 3 000,00 євро як компенсацію не лише судових, але й інших витрат (§ 70-72) (пункт 5.43 постанови).
З урахуванням наведеного вище, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Зокрема, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Спірні правовідносини між сторонами виникли з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Даний спір є спором незначної складності, судова практика щодо яких є сталою і передбачуваною, справа не передбачає необхідності виконання значного обсягу дій та робіт, необхідних для її підготовки та розгляду.
Отже, зважаючи на категорію даної справи, яка є нескладною, враховуючи усталену практику, суд вважає, що визначені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу є завищеними і не являються співмірними, обґрунтованими і пропорційними об`єму здійсненої роботи та наданих послуг, складності справи, ціні позову, а тому, дійшов висновку про необхідність зменшення розміру відшкодування витрат на правничу допомогу до 2 000 грн.
Керуючись статтями 12, 13, 76-81, 89, 137, 141, 263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 ; ідент. номер НОМЕР_1 )на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал»( ЄДРПОУ: 43541163, місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 34, офіс 333, м. Київ) заборгованість за договору № LM913920872 від 29 серпня 2024 року, на загальну суму 13 944 грн., з яких: заборгованість за тілом кредиту 5 600 грн., заборгованість за відсотками 8 344 грн., а також судові витрати з оплати судового збору в розмірі 2 662,40 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 2 000 гривень.
Рішення може бути оскаржене до Миколаївського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.
Суддя: М. С. Булкат