Справа № 161/223/26 
Провадження № 2/161/2401/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)

02 липня 2026 року м. Луцьк
Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:
головуючого – судді Мазура Д.Г., 
за участі секретаря судового засідання – Дручок О.М.,
позивача ОСОБА_1 ,
представника представника позивача адвоката Грибан Ж.В.,
представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Перій С.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Луцького міськрайонного суду Волинської області цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И В:
Позивач ОСОБА_1 через свого представника адвоката Кобилинського А.О., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав.
Позов мотивує тим, що 21 травня 2011 року рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області розірвано шлюб між батьками позивача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ..
Після розлучення позивач разом із братом проживав із матір`ю та перебував на її утриманні.
ІНФОРМАЦІЯ_3 померла матір позивача ОСОБА_3 .
Батько ОСОБА_2 на даний час є військовослужбовцем та наміру демобілізуватися та займатись його доглядом та вихованням він не має наміру.
За вказаних обставин, позивач просить позбавити  ОСОБА_2 батьківських прав відносно нього.
16 січня 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
16 лютого 2026 ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_1 адвоката Кобилинського А.О. про витребування доказів.
16 квітня 2026 протокольною ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області, було закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду по суті.
В судовому засіданні позивач та його представник адвокат Грибан Ж.В. позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити.
Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Виконавчий комітет Луцької міської ради Перій С.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідач до суду не з`явився, однак належним чином повідомлений про час та дату розгляду справи. Встановлено, що копію ухвали про відкриття провадження, копію позовної заяви з додатками надіслано відповідачу засобами поштового зв`язку на адресу зареєстрованого місця проживання, що відповідає вимогам п. 2 ч. 7 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду повернулось рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення з відміткою працівника пошти «вручено особисто».
При цьому суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 18 березня 2021 року по справі 911/3142/19, відповідно до якої направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважити повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі № 800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження № 11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі № 913/879/17, від 21.05.2020 у справі № 10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі № 24/260-23/52-б).
Беручи до уваги ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що відповідач обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне розглянути справу за відсутності відповідача.
Відтак, враховуючи положення ст. 128 ЦПК України, суд висновує, що відповідач вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи.
Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, відзиву на позов не подав, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Суд, заслухавши учасників справи, дослідивши надані сторонами докази, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, доходить до наступних висновків.
Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.
Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення наведених положень статті 164 СК України свідчить, що ухилення від виконання обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Суд встановив, що 23 травня 2011 рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області у цивільній справі № 2-3459/11 шлюб між батьками позивача був розірваний (а.с. 7).
У шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.8,10).
ІНФОРМАЦІЯ_3 мати позивача ОСОБА_3 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_1 від 08.10.2025.
Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно інформацією про участь батьків у вихованні та утриманні дитини виданим Комунальним закладом загальної середньої освіти «Луцький ліцей №18 Луцької міської ради», ОСОБА_1 навчався у Луцькому ліцеї №18 з першого по дев`ятий клас, був активним та освіченим учнем, проживав разом із мамою ОСОБА_3 та братом ОСОБА_4 .. ОСОБА_5 приділяла належну увагу і турботу, завжди цікавилась навчанням і поведінкою, відвідувала батьківські збори. Батько позивача не відвідував батьківських зборів, не цікавився навчанням дитини та не спілкувався з класним керівником.
Відповідно до довідки №1228/01-04 від 14.10.25 виданою Луцьким національним технічним університетом відокремлений структурний підрозділ «Технічний фаховий коледж Луцького національного технічного університету», ОСОБА_1 зарахований в ФТК ЛНТУ з 1 вересня 2025 року на контрактну форму навчання, на спеціальність «Автомобільний транспорт». Мати ОСОБА_6 цікавилась навчальними досягненнями, поведінкою, студентським життям свого сина з моменту вступу. Батько ОСОБА_2 не підтримує зв`язок з керівником групи, не цікавиться навчанням сина. Зі слів ОСОБА_1 за навчання в навчальному закладі заплатила мати ОСОБА_6 ..
Нотаріально посвідченою заявою ОСОБА_2 заявляє, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав щодо його неповнолітнього сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а.с. 15).
Відповідно до письмових пояснень ОСОБА_2 , після розлучення він практично не займався вихованням дітей. На даний момент проходить службу в ЗСУ, наміру демобілізуватись та здійснювати догляд за неповнолітнім сином ОСОБА_1 немає.
Окрім того, в судовому засіданні були допитані свідки, а саме ОСОБА_8 , яка є племінницею відповідача, пояснила, що знає ОСОБА_2 близько 12 років, вказує, що він часто вживав спиртні напої, був агресивний, зі своїми дітьми не контактував та їх вихованням не займався.
Свідок ОСОБА_9 є хресною позивача, пояснила суду, що після розлучення ОСОБА_3 разом із дітьми з`їхали із квартири, на якій проживали разом із відповідачем. Батько дітей фінансово не підтримував та в примусовому порядку ОСОБА_3 не намагалася стягувати з нього аліменти. Відповідач ніколи не виховував, не турбувався та не цікавився дітьми, проте згідно усної домовленості із матір`ю, все таки переоформив свою квартиру на дітей.
Свідок ОСОБА_10 , яка є двоюрідною тіткою позивача, вказала, що подружжя ОСОБА_11 розлучилося у 2011 році. Після розлучення діти залишилися проживати з мамою, відповідач дітьми не цікався, в житті дітей не з`являвся. Після похорону матері позивача ОСОБА_2 поїхав до нотаріуса для написання заяви, про те що не заперечує, щодо позбавлення його батьківських прав відносно ОСОБА_1 .. ОСОБА_10 пояснила, що ОСОБА_2 неодноразово вчиняв домашнє насильство, виганяв свою дружину разом із дітьми з дому, після розлучення зловживав алкогольними напоями та вчиняв домашнє насильство відносно своїх родичів. 
Згідно висновку Служби у справах дітей Луцької міської ради від 13.03.2026 № 38, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради № 172-1 від 18.03.2026, визнано доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Також, судом встановлено, що під час розгляду питання про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 , з`ясовано, що на даний час ОСОБА_1 проживає разом із двоюрідною бабою ОСОБА_12 та двоюрідною тіткою ОСОБА_10 .. 
Суд встановив, що після народження позивача відповідач не брав участі у його вихованні, не цікавився його життям та не підтримував із ним зв`язків. Востаннє позивач бачився з батьком під час похорону матері, після чого батько жодних контактів не підтримував та не телефонував.
ОСОБА_1 не заперечує, щодо позбавлення його батька батьківських прав та усвідомлює всі правові наслідки.
Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків.
Разом з тим це, насамперед, є способом захисту прав та інтересів дитини, а тому при вирішенні цього питання перш за все необхідно виходити з інтересів дитини, з`ясувати та оцінити який позитивний чи негативний наслідок для дитини матиме таке рішення.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Статтею 3 Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчим органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей та є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків.
Як вказано в ч.1 ст.17 Закону України від 23 лютого 2006 року "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Факт оскарження відповідачем заяви про позбавлення батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (рішення від 07 грудня 2006 року у справі "Хант проти України").
Суд дійшов висновків про те, що відповідач нехтує потребами свого сина, порушує права дитини на належне батьківське виховання та не виконує батьківських обов`язків. 
Суд зазначає, що позбавлення батьківських прав не тягне невідворотних наслідків, оскільки не позбавляє особу, яка позбавлена батьківських прав, спілкування з дитиною і побачення з нею, а також права на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав.
Наведене узгоджується з висновком, який викладений Верховним Судом у постанові від 29 вересня 2021 року у справі № 459/3411/18.
Зазначені фактори в сукупності свідчать про свідоме та умисне нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками. Безвідповідальне ставлення до дітей свідчить про умисне самоусунення від виконання батьківських обов`язків, а також про розрив спорідненого зв`язку із дитиною, що призводить до негативних наслідків для дитини, не забезпечує найкращих інтересів дитини, яка не отримує належної батьківської уваги та піклування.
Оцінюючи наявні в справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позбавлення відповідача ОСОБА_2 , батьківських прав відносно неповнолітнього сина, що є крайнім заходом, у даному випадку буде доцільним з огляду на наявні у справі достатні та переконливі докази його умисної, безвідповідальної та недобросовісної поведінки щодо виховання дитини.
Відповідач протягом тривалого часу фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов`язків щодо сина, не підтримує з ним жодних контактів, не бере участі у його вихованні, навчанні, духовному та фізичному розвитку, не цікавиться станом його здоров`я, успіхами у навчанні та потребами, не надає необхідної моральної підтримки. За таких обставин позбавлення відповідача батьківських прав відповідає якнайкращим інтересам дитини, сприятиме забезпеченню її стабільності та правової визначеності, у тому числі у вирішенні питань, пов`язаних із навчанням, представництвом інтересів дитини та прийняттям необхідних рішень щодо її подальшого розвитку.
З урахуванням наведеного суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про позбавлення ОСОБА_2 , батьківських прав є обґрунтованими, їх задоволення відповідає інтересам неповнолітнього сина ОСОБА_1 ..
На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід також стягнути суму сплаченого судового збору у розмірі 1211, 20 грн.
На підставі ст.ст. 164, 166 СК України, керуючись ст.ст. 10, 12, 27, 77-81, 141, 259, 263-265, 280 ЦПК України, суд, 

У Х В А Л И В :

Позов  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Луцької міської ради про позбавлення батьківських прав - задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Стягнути з  ОСОБА_2 в користь  ОСОБА_1 понесені судові витрати в сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до Волинського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених Цивільним процесуальним кодексом України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за наслідками апеляційного перегляду.

Дата складення повного судового рішення 02 липня 2026.

Учасники справи:
Позивач:  ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Виконавчий комітет Луцької міської ради, як орган опіки та піклування (місцезнаходження: м. Луцьк. вул. Б.Хмельницького,19; код ЄДРПОУ 04051327).

Суддя Луцького міськрайонного суду 
Волинської області Д.Г. Мазур