ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/15506/20 Суддя (судді) першої інстанції: Пасечнік О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ТД Український продукт" до Головного управління Державної податкової служби у місті Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення -рішення,-
В С Т А Н О В И Л А:
Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Український продукт", звернулося до суду з позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві в якому просило суд: 
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 0004563201 від 25.06.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що податковим повідомлення-рішенням від 25.06.2020 № 0004563201 Головним управлінням ДПС у місті Києві доведено до відома ТОВ «ТД Український продукт» про накладання на підприємство штрафних санкцій в розмірі 6800,00 грн. Підставою для накладання адміністративних санкцій слугував складений акт про результати фактичної перевірки від 18.05.2020 № 1094/26-15-32-01/38707225 в якому зафіксовано, що у магазині ТОВ «ТД Український продукт» за перевіряємий період (з 01.01.2019 по 16.05.2020) здійснювалась реалізація алкогольних напоїв, а саме: настоянки «Стопочка медова з хріном» місткістю 0,5 л. за ціною 93,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 13.04.2020 № 61799 (час реалізації 01:05) на загальну суму 96,10 грн. та горілки «Віашопсі» місткістю, 0,25л. за ціною 46,50 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 13.04.2020 № 61810 (час реалізації 06:26) на загальну суму 73,10 грн. у заборонений час. В обґрунтування даного порушення податковим органом наведено рішення Київської міської ради від 27.09.2018 № 1529/55593 «Про встановлення обмеження продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв, вин столових в м. Києві», яким визначено, що суб`єктам господарювання, які зареєстровані в установленому порядку, та суб`єктам господарювання, які мають ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, отриману згідно з вимогами законодавства України, обмежено торгівлю пивом крім безалкогольного), алкогольними, слабоалкогольними напоями, винами столовими в м. Києві у стаціонарних об`єктах торгівлі, малих архітектурних формах та тимчасових спорудах торговельного, побутового, соціально-культурного чи іншого призначення, окрім закладів ресторанного господарства на території м. Києва шляхом заборони їх реалізації з 23:00 до 10:00 години. Також в обґрунтування складеного акта було покладено те, що торгівля алкогольними напоями проводилась в невизначеному для цього місці, що не узгоджується із Законом України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів», а від так тягне за собою накладання фінансових санкцій, передбачених Законом України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів та пального».
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись з судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування усіх фактичних обставин у справі. 
За змістом частини першої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції має бути розглянута протягом тридцяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження.
За приписами частини другої статті 309 Кодексу адміністративного судочинства України у виняткових випадках апеляційний суд за клопотанням сторони та з урахуванням особливостей розгляду справи може продовжити строк розгляду справи, але не більш як на п`ятнадцять днів, про що постановляє ухвалу.
Згідно з частиною четвертою статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі.
Пунктом 1 статті 6, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17 липня 1997 року, Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплено право вирішення спірного питання упродовж розумного строку.
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду, з метою забезпечення повного та всебічного розгляду справи, а також прийняття законного та обґрунтованого рішення з дотриманням процесуальних прав усіх учасників судового процесу, дійшла висновку про наявність підстав для продовження строку розгляду апеляційної скарги на розумний строк.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - без змін.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю "ТД Український продукт" (код ЄДРПОУ 38707225) зареєстроване в якості юридичної особи 18.04.2013.
Відповідно до Договору оренди № 03/05 від 03.05.2018, укладеного між ТОВ «Макклін`с-1» та ТОВ «ТД Український продукт» орендодавець передав орендарю у тимчасове платне користування нежитлове приміщення загальною площею 34,8 кв.м., що належить Орендодавцю.
На підставі наказу від 06.05.2020 №3605, направлень на перевірку від 07.05.2020 Головним управлінням ДПС у м. Києві проведено фактичну перевірку з питань додержання суб`єктами господарювання вимог, встановлених законодавством України, які є обов`язковими до виконання при здійсненні оптової і роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, про що складено акт перевірки від 18.05.2020 № 1094/26-15-32-01/38707225.
Відповідно до акту про результати фактичної перевірки від 18.05.2020 № 1094/26-15-32-01/38707225 з 01.01.2019 по 16.05.2020 у магазині ТОВ «ТД Український продукт» здійснювалась реалізація алкогольних напоїв, а саме: настоянки «Стопочка медова з хріном» місткістю 0,5 л. за ціною 93,00 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 13.04.2020 № 61799 (час реалізації 01:05) на загальну суму 96,10 грн. та горілки «Віатопсі» місткістю, 0,25л. за ціною 46,50 грн., що підтверджується фіскальним чеком від 13.04.2020 № 61810 (час реалізації 06:26) на загальну суму 73,10 грн.
Під час проведення відповідачем фактичної перевірки закладу торгівлі позивача в акті від 18.05.2020 № 1094/26-15-32-01/38707225 відображено наявність у ТОВ «ТД Український продукт» ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями № 26580308201902419 від 31.05.2019 з терміном дії: 12.06.2019 по 12.06.2020. З даної ліцензії вбачається, що місце здійснення торгівельною діяльністю знаходиться за адресою: 03048, м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 14. Вид економічної діяльності суб`єкта господарювання відображено як магазин-кафетерій. У додатку до даної ліцензії наведений перелік електронних контрольно-касових апаратів.
За результатами перевірки контролюючим органом винесено податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 № 0004563201, згідно з яким за порушення ст. 15-3 Закону України "Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв та тютюнових виробів" від 19.12.1995 р. №481/95-ВР на позивача застосовано штраф в розмірі 6 800 грн.
Позивач, вважаючи податкове повідомлення-рішення від 25.06.2020 № 0004563201 протиправним, звернувся лр суду з цим позовом про його скасування.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також їх посадові та службові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, визначені Конституцією та законами України.
За приписами пункту 75.1 та підпункту 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України фактичною є перевірка, яка проводиться за місцем фактичного здійснення платником податків господарської діяльності або за місцем розташування господарських чи інших об`єктів права власності такого платника.
Зазначена перевірка проводиться контролюючим органом з питань дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства щодо регулювання обігу готівки, порядку проведення розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності необхідних ліцензій та свідоцтв, у тому числі у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів, а також щодо дотримання законодавства про працю в частині оформлення трудових відносин із найманими працівниками.
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка здійснюється без попереднього повідомлення платника податків.
Згідно з підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України фактична перевірка може проводитись на підставі рішення керівника контролюючого органу, його заступника або уповноваженої особи, оформленого відповідним наказом, копія якого повинна бути вручена платнику податків, його уповноваженому представнику або особам, які фактично здійснюють розрахункові операції, під розписку до початку проведення перевірки, та виключно за наявності хоча б однієї із передбачених законом підстав.
До таких підстав законодавцем, зокрема, віднесено наявність або отримання в установленому законом порядку інформації про порушення вимог законодавства у сфері виробництва, обліку, зберігання та транспортування спирту, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, пального, а також здійснення контролюючим органом функцій, визначених законодавством у сфері виробництва та обігу підакцизних товарів.
Як встановлено судом, у даному випадку фактична перевірка щодо дотримання суб`єктом господарювання вимог законодавства, обов`язкових при здійсненні оптової та роздрібної торгівлі алкогольними напоями та/або тютюновими виробами, за результатами якої складено акт перевірки від 18.05.2020 №1094/26-15-32-01/38707225, була проведена без зазначення конкретної підстави, визначеної підпунктом 80.2.5 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України.
При цьому копію наказу про проведення перевірки відповідачем до суду не надано.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку про відсутність належних та допустимих доказів того, що спірна перевірка була призначена та проведена саме з підстав і у порядку, передбачених чинним законодавством.
Надаючи оцінку висновкам акта перевірки та спірному податковому повідомленню-рішенню, колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до статті 15-3 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового, коньячного і плодового, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» сільські, селищні та міські ради у межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці наділені правом встановлювати заборону продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв та вин столових суб`єктами господарювання, за винятком закладів ресторанного господарства, у визначений рішенням відповідного органу місцевого самоврядування час доби.
Згідно з пунктом 44-1 частини першої статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до виключної компетенції сільських, селищних та міських рад належить встановлення заборони продажу пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв та вин столових суб`єктами господарювання, крім закладів ресторанного господарства, у визначений час доби в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці.
Отже, встановлені органами місцевого самоврядування обмеження щодо продажу алкогольних напоїв у нічний час не поширюються на суб`єктів господарювання, які здійснюють діяльність у закладах ресторанного господарства.
Визначення поняття «заклад ресторанного господарства» міститься у Правилах роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених Наказом Міністерства економіки та з питань європейської інтеграції України №219 від 24.07.2002.
Відповідно до зазначених Правил заклад ресторанного господарства є організаційно-структурною одиницею у сфері ресторанного господарства, яка здійснює виробничо-торговельну діяльність, а саме виробляє та/або доготовляє продукцію, продає її та організовує споживання продукції власного виробництва і закупних товарів, а також може організовувати дозвілля споживачів.
При цьому ресторанне господарство визначено як вид господарської діяльності щодо надання послуг із задоволення потреб споживачів у харчуванні з організацією дозвілля або без такої.
Пунктом 1.4 Правил передбачено, що діяльність у сфері ресторанного господарства здійснюється суб`єктами господарювання після їх державної реєстрації у встановленому законом порядку, а роздрібна торгівля алкогольними напоями і тютюновими виробами у закладах ресторанного господарства допускається за наявності відповідних ліцензій.
Згідно з пунктом 1.5 вказаних Правил заклади ресторанного господарства поділяються за типами, зокрема на ресторани, бари, кафе, їдальні, буфети, кафетерії, закусочні та інші.
При цьому вибір типу закладу ресторанного господарства здійснюється суб`єктом господарювання самостійно з урахуванням вимог законодавства.
Також Правилами передбачено, що відкриття закладу ресторанного господарства погоджується із органами місцевого самоврядування та установами державної санітарно-епідеміологічної служби у встановленому законодавством порядку.
Аналіз наведених норм права свідчить про те, що реалізація алкогольних напоїв для споживання на місці допускається виключно суб`єктами господарювання, які мають статус закладів ресторанного господарства або спеціалізованих відділів із відповідним статусом.
Недотримання таких вимог може бути підставою для застосування до суб`єкта господарювання фінансових санкцій у випадках, визначених законом.
Отже, право здійснювати продаж алкогольних напоїв на розлив мають виключно заклади ресторанного господарства або спеціалізовані відділи, що мають статус суб`єктів громадського харчування, за умови наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями та відповідних видів економічної діяльності за КВЕД-2010 у межах кодів 56.10– 56.30.
Судом встановлено, що ТОВ «ТД Український Продукт» має ліцензію на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями №26580308201902419 від 31.05.2019, строк дії якої визначений з 12.06.2019 по 12.06.2020, за адресою місця торгівлі: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 14, магазин-кафетерій.
Відповідно до пункту 5.12 ДСТУ 3862-99 кафетерій є закладом ресторанного господарства самообслуговування з асортиментом страв нескладного приготування та напоїв, торговельний зал якого обладнаний відповідним торговельно-технологічним устаткуванням для роздавання їжі.
Крім того, якщо підприємство займає декілька відокремлених приміщень в одній будівлі, навіть різних за типом, усі такі приміщення враховуються як єдина структурна одиниця.
За таких обставин колегія суддів вважає, що відповідачем не надано належних доказів того, що магазин-кафетерій за адресою: м. Київ, вул. Ф. Ернста, буд. 14 не є закладом ресторанного господарства.
Відтак суд дійшов висновку, що встановлені рішенням органу місцевого самоврядування часові обмеження щодо продажу алкогольних напоїв у період з 23:00 год. до 10:00 год. не поширюються на діяльність закладів ресторанного господарства, до яких належить і магазин-кафетерій позивача.
Згідно з абзацом десятим частини другої статті 17 Закону №481/95-ВР до суб`єктів господарювання застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу у розмірі 6800 грн у разі порушення вимог статті 15-3 цього Закону.
Разом із тим в акті перевірки відсутні відомості про те, що продаж алкогольних напоїв на розлив здійснювався у приміщенні, яке не обладнане місцями для їх споживання на місці, зокрема столами, стільцями або відповідним посудом, який виключав би можливість реалізації продукції «на винос».
Крім того, матеріалами справи підтверджується наявність у позивача чинної ліцензії на право здійснення роздрібної торгівлі алкогольними напоями, у тому числі пивом.
Щодо посилань відповідача на положення Закону України «Про основні принципи та вимоги до безпечності та якості харчових продуктів» колегія суддів зазначає таке.
Відповідно до пунктів 27, 55, 69 частини першої статті 1 Закону України №771/97-ВР заклад громадського харчування — це ресторан, бар, кафе, їдальня, закусочна, піцерія, кулінарія, кіоск чи інший заклад, незалежно від місця здійснення діяльності та ступеня доступності харчування для споживачів.
Оператором ринку харчових продуктів є суб`єкт господарювання, який здійснює діяльність із виробництва, реалізації або обігу харчових продуктів та відповідає за дотримання вимог законодавства у сфері безпечності харчових продуктів.
Потужностями у розумінні цього Закону є споруди, приміщення, обладнання, транспортні засоби та інші об`єкти, що використовуються у виробництві або обігу харчових продуктів.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 20 Закону №771/97-ВР оператори ринку зобов`язані реєструвати потужності у випадках, визначених законом.
Відповідно до статті 25 цього Закону державній реєстрації підлягають потужності з виробництва та/або обігу харчових продуктів, щодо яких не вимагається отримання експлуатаційного дозволу.
Також відповідно до Порядку проведення державної реєстрації потужностей операторів ринку, затвердженого Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України №39 від 10.02.2016, оператор ринку харчових продуктів зобов`язаний подати заяву про державну реєстрацію потужності, яка використовується у виробництві або обігу харчових продуктів.
Разом із тим наведені нормативно-правові акти не регулюють питання набуття суб`єктом господарювання статусу закладу ресторанного господарства та не встановлюють, що державна реєстрація потужностей є умовою набуття такого статусу.
З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку, що спірне податкове повідомлення-рішення не відповідає критеріям обґрунтованості та правомірності, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому є протиправним та підлягає скасуванню.
Оцінивши наявні у матеріалах справи докази у їх сукупності, перевіривши доводи сторін та надавши правову оцінку спірним правовідносинам у межах критеріїв, визначених частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не має.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у місті Києві - залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03 червня 2025 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5 ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко