Кропивницький апеляційний суд 

№ провадження 33/4809/182/26 Головуючий у суді І-ї інстанції Антипова І. Л. 
Категорія - 130  Доповідач у суді ІІ-ї інстанції Іванов Д. Л. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.04.2026 року м. Кропивницький 

Суддя Кропивницького апеляційного суду Іванов Д.Л., за участю особи, захисника-адвоката Іванова С.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку апеляційного перегляду адміністративну справу за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_1 адвоката Іванова С.І. на постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 лютого 2026 року в справі про притягнення:

ОСОБА_1 ,       ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
громадянина України, проживаючого за адресою: 
АДРЕСА_1 , 

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 Кодексу України про адміністративні правопорушення, -

ВСТАНОВИВ:

У протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР 1 № 484372, оформленого 15.10.2025 року старшим лейтенантом поліції Гринів І.М. вказано про те, що ОСОБА_1 15 жовтня 2025 року о 18 год. 15 хв. керував транспортним засобом Subary FORESTER реєстраційний номер НОМЕР_1 , по вул. Київській, 48 в м. Кропивницькому, з явними ознаками наркотичного сп`яніння і, в порушення вимог п.2.5 ПДР України відмовився від проходження огляду на стан наркотичного сп`яніння у встановленому порядку. 
Постановою Фортечного районного суду міста Кропивницького від 23 лютого 2026 року ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 грн., з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік.
Рішення суду мотивовано тим, що вина ОСОБА_1 у керуванні автомобілем у стані наркотичного сп`яніння повністю підтверджується сукупністю наявних у справі належних та допустимих доказів, у тому числі відеозаписами обставин події.
В апеляційній скарзі адвокат Іванов С.І. просить скасувати постанову місцевого суду, як незаконну та необґрунтовану, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутністю події та у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Зокрема зазначає про те, що обставини, які викладені у протоколі про адміністративне правопорушення про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем у стані наркотичного сп`яніння, не відповідають дійсності і спростовуються відеозаписом, який міститься у матеріалах справи, на якому зафіксовано, що автомобіль ОСОБА_1 був припаркований на узбіччі дороги у нерухомому стані, тобто ОСОБА_1 не був учасником дорожнього руху і не є суб`єктом відповідальності за порушенням ПДР України.
Крім того, захисник Єліна Є.Ю. вказує про те, що працівники поліції не дотримались встановленого профільними інструкціями порядку виявлення та направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, оскільки поліцейський встановивши, що ОСОБА_1 є діючим військовослужбовцем зобов`язаний був залучити для огляду останнього уповноважену особу військової служби правопорядку у Збройних Силах України, яка б і провела огляд на стан сп`яніння. 
Адвокат Іванов С.І. стверджує, що суд першої інстанції формально розглянув справу, допустив необ`єктивність та неповноту при з`ясуванні фактичних обставин справи, неправильно застосував норми матеріального та порушив норми процесуального права, ухвалив рішення про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, яке не ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи.
У апеляційній скарзі захисник  ОСОБА_1  адвокат Іванов С.І. просить поновити пропущений з поважних причин строк на апеляційне оскарження постанови Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 лютого 2026 року, вказуючи про те, що ОСОБА_1 не був присутній в судовому засіданні 23 лютого 2026 року, а про постанову дізнався з додатку «Дія» 06 березня 2026 року.
Відповідно до ст. 294 КУпАП, постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 та його захисник адвокат Іванов С.І. не приймали участь в судовому засіданні 23.02.2026 року, про постанову ОСОБА_1 дізнався з додатку «Дія» 06 березня 2026 року, у зв`язку з чим апеляційна скарга подана 13 березня 2026 року.
В контексті застосування на практиці ст. 55 Конституції України про вільний доступ кожного до правосуддя для захисту своїх прав і свобод, а також положень ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод про право кожного на справедливий, публічний судовий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, строк на апеляційне оскарження вищевказаної постанови захиснику ОСОБА_1   адвокату Іванову С.І. слід поновити.
З`ясувавши обставини справи у межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення захисника Іванова С.І., який підтримав апеляційну скаргу і просив суд її задовольнити, а також перевіривши матеріали адміністративної справи, вважаю, що апеляційна скарга адвоката Іванова С.І. в інтересах ОСОБА_1  підлягає задоволенню за таких підстав.
Європейським судом з прав людини у багаточисельних рішеннях висловлена правова позиція щодо розгляду національними судами справ про адміністративні правопорушення. 
Так, у рішенні Суду «Енгель та інші проти Нідерландів» були визначені критерії, за наявності одного із них будь-яке правопорушення повинне розцінюватись як кримінальне і розглядатись за процедурою, визначеною національним законодавством для кримінальних правопорушень.
Такими критеріями є: «критерій національного права», який визначає те, що будь-яке протиправне діяння є злочином, якщо воно передбачене як злочин відповідним національним законодавством; «критерій кола адресатів», відповідно до якого правопорушення повинне розглядатись як кримінальне, якщо відповідальність за нього поширюється на невизначене коло осіб; «критерій мети та тяжкості наслідків» за змістом якого, вчинене правопорушення розглядається за природою кримінального злочину якщо санкція за його вчинення є достатньо суворою і передбачає елемент покарання.
Зазначені положення знайшли в подальшому своє відображення у чисельних рішеннях ЄСПЛ, зокрема: «Лутц проти Німеччини», «Карелін проти Російської Федерації», «Гурепка проти України», «Лучанінова проти України» та інших.
Отже, відповідно до практики ЄСПЛ справи про адміністративні правопорушення за своєю суттю є кримінальною, мають кримінальний характер та повністю підпадають під гарантії статті 6 Конвенції.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22.12.2010 року № 23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах, в тому числі, і закріпленої в ст. 62 Конституції України презумпції невинності. 
У справі «Гурепка проти України» з огляду на свою усталену прецедентну практику, Суд не має сумніву, що в силу суворості санкції дана справа за суттю є кримінальною, а адміністративне покарання фактично носило кримінальний характер з усіма гарантіями ст. 6 Конвенції.
Беззаперечно адміністративне стягнення у виді штрафу, разом з позбавленням права керування транспортним засобом, мають каральний і стримуючий характер.
Згідно із ст.7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 КУпАП. 
В ній зокрема, потрібно навести докази, на яких обґрунтовується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначити мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Однак, суд першої інстанції при розгляді справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, вказаних вимог не дотримався, що вплинуло на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Так, згідно положень ст. 268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається у присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Як вбачається з матеріалів, справа про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за ч.1 ст. 130 КУпАП, розглянута без  ОСОБА_1 .
Адвокат стверджує, що суд не забезпечив належну участь ОСОБА_1 в суді першої інстанції, чим позбавив можливості користуватися своїми правами визначеними статтею 268 КУпАП України, що призвело до прийняття необґрунтованого та незаконного рішення.
Так, суддя у своєму рішенні зауважує про належне повідомлення ОСОБА_1 про день час та місце розгляду справи на офіційному сайті Фортечного районного суду м. Кропивницького. 
ОСОБА_1 , за висновком суду повинен був знати про те, що після оформлення протоколу про адміністративне правопорушення, справа розглядається в суді, а відсутність ОСОБА_1 свідчить про його небажання скористатись своїми правами, що його участь не обов`язкова.
Така інтерпретація судом вимог ст. 268 КУпАП, нічого спільного з правосуддям не має, а забезпечення права на захист та справедливий суд, взагалі знівельовано. 
Так, відповідно до ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Органи державної влади, їхні посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст. 19 Основного Закону).
Крім того, відповідно до ч. 4 ст. 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" військовослужбовці вважаються такими, що виконують обов`язки військової служби: на території військової частини або в іншому місці роботи (занять) протягом робочого (навчального) часу, включаючи перерви, встановлені розпорядком (розкладом занять); на шляху прямування на службу або зі служби, під час службових поїздок, повернення до місця служби; поза військовою частиною, якщо перебування там відповідає обов`язкам військовослужбовця або його було направлено туди за наказом відповідного командира (начальника); під час виконання державних обов`язків, у тому числі у випадках, якщо ці обов`язки не були пов`язані з військовою службою; під час виконання обов`язку з урятування людського життя, охорони державної власності, підтримання військової дисципліни та охорони правопорядку.
Згідно ст. 266-1 КУпАП огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
У разі незгоди військовозобов`язаного та резервіста під час проходження зборів, а також військовослужбовця Збройних Сил України на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, уповноваженими особами з використанням спеціальних технічних засобів та тестів або у разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Тобто, для діючих військовослужбовців, які виконують розпорядження командирів законом передбачена інша процедура оформлення адміністративних матеріалів, іншим суб`єктами та уповноваженими особами.
В даному випадку, у матеріалах справи є достовірні дані про те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, однак на даний момент проходить військово-лікарську комісію, так як отримав важкі вогнепальні поранення та контузії під час захисту Батьківщини.
На відео зафіксовано, як у процесі спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 чітко повідомляє що він військовослужбовець, пояснює що проходить військово-лікарську комісію, представляє поліцейським всі необхідні документи, нормально спілкується, чітко і впевнено відповідає на питання, не проявляє ніякої агресії, і лише після перевірки даних про «притягнення», про можливе СЗЧ у поліцейських через певний проміжок часу з`являється версія про те, що ОСОБА_1 знаходиться під впливом наркотиків, хоча ніяких ознак алкогольного або іншого сп`яніння ОСОБА_1 не проявляє.
Після тривалого та змістовного спілкування з поліцейськими ОСОБА_1 з пред`явленим обвинуваченням категорично не погоджується, вимагає від поліцейських нормального ставлення до військовослужбовця та повідомлення про подію ВСП.
Поліцейські у свою чергу відмовляються повідомляти ВСП про випадок затримання військовослужбовця, обмежуються формальною констатацією факту відмови  ОСОБА_1 від проходження порядку огляду на стан наркотичного сп`яніння.
При тому, що поведінка ОСОБА_1 достатньо стримана, його мова та координація рухів, з точки зору незалежного спостерігача, з урахуванням контузії та важких вогнепальних поранень нормальні.
Згідно медичної документації ОСОБА_1 страждає астигматизмом обох очей, епілепсією, гіпертонічною хворобою, хронічною лівобічною сенсоневральною приглухуватістю з легким порушенням слуху, цервікалгією.
Таким чином, з урахуванням хвороб, контузій стверджувати про те, що ОСОБА_1 знаходився під впливом наркотиків немає.
Тобто, з того, що зафіксовано на відео, однозначно стверджувати про те, що  ОСОБА_1 під час спілкування з поліцейськими проявляв ознаки наркотичного сп`яніння - неможливо.
При врученні протоколу  ОСОБА_1 чітко пояснює, що з протоколом не згоден, пояснення у  ОСОБА_1 не відбирають. 
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння закріплено у ст. 266 КУпАП та Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України від 09 листопада 2015 року №1452/735, а також «Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду», затвердженого постановою КМУ 17.12.2008 № 1103 .
У відповідності до ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, річковими або маломірними суднами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, річковими або маломірними суднами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Огляд водія на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів поліцейським із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості їх застосування у присутності двох свідків.
У разі незгоди водія на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. 
Направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Крім того, відповідно до положень п.п. 2, 3 розділу І інструкції огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Згідно з п.6 розділу ІІ інструкції огляд на місці зупинки транспортного засобу проводиться у присутності двох свідків. Не можуть бути залучені як свідки поліцейські або особи, щодо неупередженості яких є сумніви. Результати огляду, проведеного поліцейським, зазначаються в акті огляду, форма якого затверджується МОЗ за погодженням з МВС. 

У разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський в присутності двох свідків складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Отже, присутність двох свідків у разі відмови водія транспортного засобу, від проходження огляду на стан сп`яніння у передбаченому законом порядку та наявність направлення на огляд водія транспортного засобу є обов`язковими умовами, передбаченими наведеним Порядком, невиконання яких ставить під сумнів дотримання визначеного законом порядку при проведенні такого огляду та його дійсність.
Згідно ч. 5 та 6 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
За результатами перегляду цієї справи, апеляційний суд вважає, що старший лейтенант поліції Гринів І.М. обмежився формальною констатацією факту керування  ОСОБА_1  автомобілем з ознаками наркотичного сп`яніння, хоча зобов`язаний були дотримуватись інструкції та встановленого алгоритму дій, а не користуватись ситуацією та маніпулювати правами  ОСОБА_1 , який на думку апеляційного суду, з урахуванням бойових поранень, його звичайної поведінки та манери спілкування, міг не достатньо чітко та переконливо для поліцейських висловлювати свою позицію, захист своїх інтересів та незгода з діями працівників поліції це свідчить про, те, що  ОСОБА_1  перебував під впливом наркотиків, тим більш що явних ознак наркотичного сп`яніння на відео не зафіксовано.
 
Як зазначено вище, в Україні задекларований та діє принцип презумпції невинуватості, а право на захист є одним з фундаментальних гарантій правової держави, то апеляційний суд з об`єктивністю констатує, що дії ОСОБА_1 у даній конкретній ситуації не можуть кваліфікуватись як умисне ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння, фактично виключає наявність у його діях об`єктивних та суб`єктивних ознак інкримінованого йому правопорушення.
 
Крім того, обов`язок збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Державні органи не мають права перекладати обов`язок доказування невинуватості на особу, відносно якої складено протокол про адміністративне правопорушення. Вимагання від особи представлення доказів на свій захист і спростування протоколу, є неприпустимим в розумінні принципу презумпції невинуватості, закріпленому вст. 62 Конституції України.
У рішенні ЄСПЛ від 16 листопада 2023 року по справі «Фігурка проти України» Європейський суд зазначив, що неупередженість (безсторонність), як правило, означає відсутність упередженості чи необ`єктивності, і що її наявність можна перевірити різними способами. 
Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, наявність безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, де мають ураховуватися особисті переконання та поведінка конкретного судді, тобто наявність у судді будь-яких особистих упереджень або необ`єктивності в даній справі; а також відповідно до об`єктивного критерію, тобто шляхом з`ясування того, чи сам суд і, серед інших аспектів, його склад, забезпечували достатні гарантії для виключення будь-яких законних сумнівів в його неупередженості.
Що стосується суб`єктивного критерію, то принцип, згідно з яким суд повинен вважатися вільним від особистих упереджень або упередженості, давно встановлений у прецедентній практиці ЄСПЛ. 
Стосовно типу необхідного доказу, ЄСПЛ, наприклад, намагається з`ясувати, чи виявляв суддя ворожість або неприязнь з особистих причин. У переважній більшості справ, які порушують питання неупередженості, ЄСПЛ зосереджувався на об`єктивному критерії. Проте не існує чіткого поділу між суб`єктивною та об`єктивною неупередженістю, оскільки поведінка судді може не лише викликати об`єктивні побоювання щодо неупередженості з точки зору зовнішнього спостерігача (об`єктивний критерій), але також може порушувати питання про його / її особисті переконання (суб`єктивний критерій). Таким чином, у деяких випадках, коли може бути складно зібрати докази, з допомогою яких можна спростувати презумпцію суб`єктивної неупередженості судді, вимога об`єктивної неупередженості є ще однією важливою гарантією. 
У рішенні ЄСПЛ від 21 липня 2011 року по справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини вказав, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом». Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумцій факту. 
В даному випадку, апеляційний суд вважає, що для об`єктивності та повноти судового розгляду, суддя районного суду з урахуванням доводів сторони захисту про незаконність дій працівників поліції, повинен був допитати працівників поліції для підтвердження обставин, які зазначені у протоколі, а також спростування доводів сторони захисту. 
Замість цього суддя зайняв непритаманну судочинству сторону обвинувачення, вибірково проаналізував файли відеозапису, формально вказав, що відеозапис підтверджує законність зупинки автомобіля під керуванням ОСОБА_1 та його винуватість.   
З огляду на зазначене, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки діючи таким чином, суд неминуче перебиратиме на себе функції обвинувачена, позбавляючи статусу незалежного органу правосуддя, що є порушенням ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
З урахування рішення ЄСПЛ у справі « Гайдашевський проти України» апеляційний суд відмічає, що не може і не повинен суд здійснювати функції сторони обвинувачення, як в даному випадку, а наведені обставини потребували детального з`ясування, об`єктивної та належної оцінки, не дотримання цього принципу та формальний підхід і призвело до помилкового та передчасного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, а тому постанова судді місцевого суду підлягає безумовному скасуванню. 
Враховуючи вимоги ст. 62 Конституції України про те, що обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях, а усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитися на її користь, апеляційна скарга адвоката Іванова С.І. підлягає задоволенню, а провадження у справі, на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП закриттю, у зв`язку з відсутністю у діях   ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Керуючись ст.ст. 245, 247, 251, 252, 280, 283, 284, 293, 294 Кодексу України про адміністративні правопорушення,-

ПОСТАНОВИВ:

 
Поновити адвокату Іванову С.І. строк на апеляційне оскарження постанови Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 лютого 2026 року.
Апеляційну скаргу захисника ОСОБА_1 адвоката Іванова С.І. - задовольнити.
Постанову Фортечного районного суду м. Кропивницького від 23 лютого 2026 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити, у зв`язку з відсутності у діях  ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. 
Постанова набирає законної сили негайно є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя Кропивницького
апеляційного суду Д.Л. Іванов