ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/1059/25 пров. № А/857/16789/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Заверухи О.Б.,
суддів Гінди О.М., Матковської З.М.,

розглянувши в електронній формі в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

суддя (судді) в суді першої інстанції – Калинич Я.М.,
час ухвалення рішення – не зазначено,
місце ухвалення рішення – м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

В С Т А Н О В И В:
17 лютого 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві в якому просив: визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо не зарахування в повному обсязі до трудового та страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1985 року: - з 01.07.1985 по 30.06.1993 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис № 1-2 трудової книжки); - з 23.01.1995 по 20.07.1995 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис № 3-4 трудової книжки); - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) (запис № 5-6 трудової книжки) та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України м. Києві від 18.09.2024 року № 071750014213 «Про пенсійне забезпечення гр. ОСОБА_1 »; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області зарахувати в повному обсязі до загального трудового та страхового стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1985 року: - з 01.07.1985 по 30.06.1993 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис № 1-2 трудової книжки); - з 23.01.1995 по 20.07.1995 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис № 3-4 трудової книжки); - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) (запис № 5-6 трудової книжки) та призначити пенсію за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з дати набуття права на таку – з 06.11.2023 року».
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком у зв`язку із досягненням 60-ти річного віку. Однак, за наслідками розгляду його заяви, Головним управлінням Пенсійного Фонду України в м. Києві прийнято рішення №071750014213 про відмову у призначенні пенсії від 18.09.2024. Відмова була мотивована тим, що відповідно наданих позивачем до заяви документів про стаж (трудова книжка, ідентифікаційний номер, диплом, військовий квиток) та згідно даних в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування загальний страховий стаж складає 27 років 4 місяці 14 днів, що недостатньо для призначення пенсії.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 11 березня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 071750014213 від 18 вересня 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1981 року, а саме з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття», з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» та з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.1 Порядку № 637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. Особа не впливає на дотримання порядку заповнення трудової книжки та записів у книзі трудового стажу, а тому не може нести негативні наслідки за окремі недоліки у внесених в них записах, так як трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами облікової документації. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Не погодившись з прийнятим рішенням, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві подало апеляційну скаргу, в якій просило скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийняте з порушенням норм матеріального права, що призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, зазначає, що при прийнятті оскаржуваного рішення не враховано до стажу періоди роботи згідно записів трудової книжки з 01.07.1985 по 30.06.1993 (на печатці, якою завірений запис про звільнення, не проглядається назва підприємства та не зазначена посадова особа, яка засвідчила запис про звільнення), з 23.01.1995 по 20.07.1995 (виправлення дати звільнення не завірене належним чином), з 18.09.1995 по 31.12.1997 (дописано номер та дату наказу про зарахування; стаж враховано з 01.01.1998 за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку), навчання згідно диплому НОМЕР_2 з 01.09.1985 по 15.06.1990 (перетинається з періодом роботи згідно трудової книжки). Враховуючи вищевикладене, вважає, що позивачу було відмовлено в призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» в зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
Суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження) (п.3 ч.1 ст.311 КАС України).
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу з наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши обставини справи та доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції, 06.09.2024 позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою про призначення пенсії за віком.
Вказану заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві.
За результатами розгляду заяви ОСОБА_1 , Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві було прийнято рішення про відмову у призначенні пенсії від 18.09.2024 № 071750014213.
Відповідно до цього рішення позивачу не зараховано до страхового стажу періоди його роботи згідно з записами трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1985 року:
- з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис № 1-2 трудової книжки);
- з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» (запис № 3-4 трудової книжки);
- з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) (запис № 5-6 трудової книжки)».
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції прийшов до висновку про обгрунтованість позовних вимог в частині: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду в м. Києві № 071750014213 від 18 вересня 2024 року щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1981 року, а саме з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття», з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття» та з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу) та повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 11 вересня 2024 року про призначення пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» із врахуванням висновків суду, викладених у цьому рішенні.
Колегія суддів погоджується з обґрунтованістю такого висновку суду першої інстанції з наступних підстав.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел передбачено Законом України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003р. № 1058-IV (далі – Закон № 1058-IV).
За приписами статті 8 Закону № 1058-IV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Згідно з частиною 2 статті 24 Закону № 1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (частина 4 статті 24 Закону № 1058-IV).
Відповідно до статті 62 Закону України «Про пенсійне забезпечення», основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу відсутності трудової книжки або відповідних записів в ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Так, відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Відповідно до пункту 3 вказаного Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм права дає змогу дійти висновку, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а необхідність підтвердження трудового стажу на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами виникає виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній чи наявності неправильних чи неточних записів про періоди роботи.
Згідно із пунктом 1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України 29.07.93 № 58 (далі – Інструкція № 58), трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації (далі – підприємство) усіх форм власності або у фізичної особи понад п`ять днів, у тому числі осіб, які є співвласниками (власниками) підприємств, селянських (фермерських) господарств, сезонних і тимчасових працівників, а також позаштатних працівників за умови, якщо вони підлягають державному соціальному страхуванню.
Пунктом 2.4 Інструкції № 58, визначено, що усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення – у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження).
Записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що до страхового стажу позивача не зараховано періоди роботи згідно записів трудової книжки серії НОМЕР_1 від 01.12.1985, а саме - з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 по 20.07.1995 в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу).
Так, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у спірному рішенні вказало таке:
- період роботи з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року – не зарахований до страхового стажу, оскільки на печатці, якою завірений запис про звільнення, не проглядається назва підприємства, а також не зазначена посадова особа, яка засвідчила запис про звільнення;
- період роботи з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року – не зарахований до страхового стажу, оскільки міститься виправлення в даті звільнення, не завірене належним чином;
- період роботи з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року – не зарахований до страхового стажу, оскільки, дописано номер та дату наказу про зарахування.
Колегія суддів зазначає, що вказані записи є послідовними, чіткими, без перекреслень, містять підпис відповідальної особи та печатки підприємств.
Відповідачем не вказано жодних підстав, за яких таке оформлення записів робить їх недійсними або сумнівними.
Колегія суддів зазначає, що, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.04.1993 року «Про трудові книжки працівників № 301» відповідальність за організацію ведення обліку, зберігання і видачу трудових книжок покладається на керівника підприємства, установи, організації.
За порушення встановленого порядку ведення, обліку, зберігання і видачі трудових книжок посадові особи несуть дисциплінарну, а в передбачених законом випадках іншу відповідальність.
Тому недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на його особисті права.
Отже, з вище наведених норм слідує, що позивач не несе відповідальності за заповнення трудової книжки, оскільки записи у його трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем, більше того, недоліки її заповнення не є підставою для висновку про відсутність трудового стажу позивача за спірний період.
Слід зазначити, що у разі виявлення будь-яких сумнівів щодо наявності у позивача страхового стажу чи розбіжностях у поданих документах, відповідач мав право отримати будь-які необхідні документи або інформацію безпосередньо від позивача, підприємства, а не відмовляти позивачу в призначенні пенсії.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не враховано, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Зазначений висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 06.03.2018 у справі № 754/14898/15-а та від 10.12.2020 у справі № 195/851/17.
Працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці.
Аналогічна правова позиція у подібних правовідносинах висловлена Верховним Судом у постанові від 06.02.2018 у справі № 677/277/17.
З огляду на вказане, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що оскаржене рішення № 071750014213 від 18.09.2024 року є протиправним та таким, що підлягає скасуванню, а періоди роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1981 року, з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу), підлягає зарахуванню до страхового стажу ОСОБА_1 , для встановлення права на пенсію за віком.
Щодо позовної вимоги зобов`язального характеру про призначення пенсії, то колегія суддів враховує те, що відповідно до п.1 ч.1 ст. 45 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку. Пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Статтею 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV передбачено, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року – не менше 31 рік.
Як слідує із матеріалів справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виповнилося 60 років, тому мінімально необхідний страховий стаж для призначення пенсії позивачу має становити 31 років.
Так, в оскаржуваному рішенні органами Пенсійного фонду України було підтверджено страховий стаж позивача в 27 років 4 місяці 14 днів.
При цьому, враховуючи, що в межах вирішення даного спору зарахуванню до страхового стажу позивача підлягає також і протиправно не врахований період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1981 року - з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу), тому виходячи із простого математичного обрахунку шляхом додавання, сумарний страховий стаж позивача в цьому випадку досягає необхідний 31 рік.
Як зазначено у частині 4 статті 245 КАС України у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача – суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, законодавець передбачив обов`язок суду змусити суб`єкта владних повноважень до правомірної поведінки, а не вирішувати питання, які належать до функцій і виключної компетенції останнього (дискреційні повноваження), тому втручання в таку діяльність є формою втручання в дискреційні повноваження наведеного органу та виходить за межі завдань адміністративного судочинства.
В даному випадку враховуючи протиправність оскаржуваного рішення про відмову позивачу у призначенні пенсії та беручи до уваги те, що призначення пенсії належить до виключної компетенції пенсійного органу, який і має здійснити відповідний повторний розрахунок страхового стажу позивача, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що порушені права позивача необхідно захистити шляхом зобов`язання ГУ ПФУ в м. Києві зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 , період роботи за трудовою книжкою НОМЕР_1 від 03.09.1981 року - з 01.07.1985 року по 30.06.1993 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 23.01.1995 року по 20.07.1995 року в Державному комунальному підприємстві «Футбольний клуб «Закарпаття»; - з 18.09.1995 року по 31.12.1997 року в Спеціалізованій дитячій юнацькій школі олімпійського резерву з футболу (СДЮШОР з футболу), та повторно вирішити питання щодо призначення останньому пенсії за віком відповідно до статті 26 Закону від 09.07.2003 № 1058-IV.
Колегія суддів також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок, крім іншого, акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Також згідно позиції Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформованої, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до ч. 2 ст. 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини, а ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст. 243, ст. 308, ст. 311, п. 1 ч. 1 ст. 315, ст. 316, ч. 1 ст. 321, ст. 322, ст. 325 КАС України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 березня 2025 року у справі № 260/1059/25 – без змін.
Постанову разом із паперовими матеріалами справи надіслати до суду першої інстанції для приєднання до матеріалів справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	О. Б. Заверуха 	
судді	 	О. М. Гінда 	
 	 	З. М. Матковська