ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5093/26 Справа № 212/7270/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Власенко М. Д. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Бондар Я.М.,
суддів Акуленка В.В., Остапенко В.В.,
сторони:
позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлокомцентр»,
відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 вересня 2025 року, яке ухвалено суддею Власенко М.Д. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст рішення складено 10 вересня 2025 року,

ВСТАНОВИВ

У червні 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповдальністю «Житлокомцентр» (далі ТОВ «Житлокомцентр») звернувся з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення заборгованості.
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що згідно договору від 21 грудня 2012 року про надання послуг з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі ТОВ «Житлокомцентр» було визначено управителем та виконавцем послуг з утримання будинком, спорудою або групою будинків та прибудинкової території з 01 квітня 2013 року по теперішній час житлового багатоквартирного будинку АДРЕСА_1 . 
Відповідач ОСОБА_2 є одноособовим власником квартири за адресою: АДРЕСА_2 , а відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за вказаною адресою, тому вони разом є споживачами житлово-комунальних послуг, що надавались позивачем. 
В період з 01 червня 2021 року по 30 квітня 2025 року ТОВ «Житлокомцентр» виконав зобов`язання по договору щодо надання житлових послуг з управління багатоквартирним будинком, але відповідачі не сплатили їх, в результаті чого утворилась заборгованість, яка станом на 01 травня 2025 року становить 12398,50 грн.
Посилаючись на викладене, позивач просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 борг за послуги з утримання будинку за період з 01 червня 2021 року по 24 серпня 2023 року у розмірі 6629,29 грн., суму індексу інфляції у розмірі 1298,15 грн., 3% річних у розмірі 299,69 грн.; з відповідачів солідарно ОСОБА_2 та ОСОБА_1 борг за послуги з утримання будинку за період з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 року розмірі 5769,21 грн., суму індексу інфляції у розмірі 582,94 грн., 3% річних у розмірі 125 грн., а також стягнути з відповідачів судові витрати.
Рішенням Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 вересня 2025 року ТОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по житлово-комунальним послугам задоволені.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Житлокомцентр» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 червня 2021 року по 24 серпня 2023 року у розмірі 6629,29 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 1298,15 гривень та 3% річних у розмірі 299,69 гривень, а всього 8227,13 гривень.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Житлокомцентр» заборгованість за житлово-комунальні послуги з утримання будинку за адресою: АДРЕСА_2 за період з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 у розмірі 5769,21 гривень, суму індексу інфляції у розмірі 582,94 гривень, 3% річних у розмірі 125 гривень, а всього 6477,15 гривень.
Стягнуто в рівних частинах з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ТОВ «Житлокомцентр» судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3514 гривень з кожного.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 10 вересня 2025 року в частині стягнення коштів з ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ТОВ «Житлокомцентр» до ОСОБА_1 . 
Апеляційна скарга обгрунтована тим, що вона не була належним чином повідомлена у встановленому порядку про наявність відкритого провадження по справі, суд першої інстанції розглянув справу без забезпечення її права на участь у процесі, яке гарантовано ст. 4, 15, 43 ЦПК України а ст. 55 Конституції України, що є обов`язковою підставою для скасування рішення суду відповідно до ч. 3 ст. 376 ЦПК України. 
Посилається, що підставою для задоволення позову ТОВ «Житлокомцентр» судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні зазначено те, що вона зареєсрована на адресою: АДРЕСА_2 , внаслідок чого її вказано споживачем комунальних послуг і покладено на неї обов`язок сплатити комунальні послуги за цією адресою. 
Вважає, що факт реєстрації місця проживання не створює автоматичного обов`язку сплачувати комунальні послуги. Відповідно до ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання має виключно обліковий характер. Вона не може вважатися індивідуальним споживачем за законом, оскільки не є ні власником ні співвласником квартири та не отримувала житлово-комунальні послуги за спірною адресою з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 року. Крім того, між нею та ТОВ «Житлокомцентр» відсутній будь-який договір про надання житлово-комунальних послуг.
Повідомляє, що за вказаною адресою вона зареєструвалася формально для того, щоб можна було кудись прописати новонароджену дитину (чоловік не хотів прописувати за своєю адресою). Фактично у період з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 року вона не проживала за адресою АДРЕСА_2 та комунальними послугами не користувалася. У період з 25.08.2023 року по 08.08.2024 року вона проживала по АДРЕСА_3 разом з бабусею, оскільки після народження дитини її стосунки з чоловіком погіршились. А з 08.08.2024 року по теперішній час вона проживає за кордоном разом з дитиною і бабусею заради забезпечення їх безпеки. Комунальні платежі за адресою АДРЕСА_3 оплачуються в повному обсязі. Вважає, що відсутні правові підстави для зобов`язання її сплачувати комунальні послуги за адресою: АДРЕСА_2 . 
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «Житлокомцентр», посилаючись на безпідставність доводів апеляційної скарги, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст.7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна, право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровано за ОСОБА_2 на свідоцтва про право на спадщину, виданого 11 липня 2022 року приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Ткаченко Л.Б. за №389.
Згідно договору про надання послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі від 21 грудня 2012 року, укладеного між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та позивачем за яким ТОВ «Житлокомцентр» передано функції управління та надання послуг утримання будинку, споруди або групи будинків і споруд та об`єктів благоустрою, що розташовані на прибудинкових територіях, для забезпечення його сталого функціонування відповідно до цільового призначення, збереження його споживчих властивостей та організації забезпечення потреби власників, співвласників, наймачів, орендарів окремих житлових і нежитлових приміщень у своєчасному отриманні житлово-комунальних послуг відповідної якості.
Договір набуває чинності 01 квітня 2013 року та діє до 01 квітня 2014 року. Даний договір може бути пролонговано за згодою сторін на той самий термін. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про свій намір не менш як за місяць до його розірвання (п.4.1 договору).
Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та ТОВ «Житлокомцентр» підписано акт прийому-передачі будинків, споруд або групи будинків і споруд, який є додатком до договору з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд від 21 грудня 2012 року.
Згідно переліку будинків об`єкту №4 Жовтневого району, яким надаються послуги з управління та утримання будинку і прибудинкової території входить будинок АДРЕСА_1 .
Згідно додаткової угоди до договору про надання послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків і споруд у Жовтневому районі (об`єкт № 4) від 21 грудня 2012 року, укладеного 11 листопада 2013 року між Управлінням благоустрою та житлової політики виконкому міськради та позивачем, сторони домовились викласти п.4.1 договору у наступній редакції: договір набуває чинності з 01 квітня 2013 року та діє безстроково. Якщо одна із сторін має намір розірвати договір, вона повинна попередити про цей намір не менш як за місяць до його розірвання.
Відповідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна вбачається, що відповідач ОСОБА_3 з 11 липня 2022 року набув право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 на підставі свідоцтва про право на спадщину.
Набувши права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , ОСОБА_2 також набув обов`язок спадкодавця зі сплати забргованості за утримання такого житла, що утворилась за життя спадкодавця з надання житлово-комунальних послуг з утримання будинку у заявлений період з 01 червня 2021 року по 24 серпня 2023 року.
Відповідач ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 25 серпня 2023 року, а тому саме з вказаної дати вона також є споживачем послуг з утримання будинку.
ТОВ «Житлокомцентр» належним чином виконувало свої зобов`язання з утримання будинку, проте відповідачі, не здійснювали у відповідні періоди своєчасно та в повному обсязі оплату за надані позивачем послуги, у зв`язку з чим виникла заборгованість.
З наданого розрахунку заборгованості, який перевірений судом та не спростований відповідачами, борг по оплаті за послугу з управління багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 за період з 01 червня 2021 року по 24 серпня 2023 року становить 6629,29 грн., який підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 .
Також, борг по оплаті за послугу з управління багатоквартирного будинку за адресою: АДРЕСА_2 за період з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 року становить 5769,21 грн., який підлягає слідарному стягненню з відповідачів.
Доказів погашення заборгованості та спростування розрахунку заборгованості до суду відповідачами не надано.
Рішення суду першої інстанції оскаржується відповідачкою ОСОБА_1 в частині позовних вимог, пред`явлених ТОВ «Житлокомцентр» до неї, тому в частині позовних вимог до ОСОБА_2 рашення суду, відповідно положень ч. 1 ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не перевіряється. 
Задовольняючи позовні вимоги ТОВ «Житлокомцентр», суд першої інстанції, прийшов до висновку, що свої зобов`язання відповідачі виконували неналежним чином, у зв`язку з чим мають заборгованість за спожиті житлово-комунальні послуги, за період з 01 червня 2021 року по 24 серпня 2023 року в сумі 6 629,68 грн., який підлягає стягненню з ОСОБА_2 , за період з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 року в сумі 5 769,21 грн., який підлягає солідарному стягненню з відповідачів. Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдадано збитків по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача ОСОБА_2 3% річних у розмірі 299,69 грн. та інфляційні втрати у розмірі 1298,15 грн, які нараховані за період з червня 2021 року по серпень 2023 року, а також солідарно з відповідачів 3% річних у розмірі 125 грн. та інфляційні втрати у розмірі 582,94 грн., які нараховані у період з 25 серпня 2023 року по квітень 2025 року. 
Колегія суддів, погоджується з такими висновками суду першої інстанції в оскаржуваній частині у зв`язку з наступним.
Згідно статті 162 Житлового кодексу України, плата за користування житловим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строк внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату ї плату за комунальні послуги.
Частиною першою статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 9 листопада 2017 року № 2189-VIII (далі Закон № 2189-VIII), встановлено, що житлово-комунальні послуги - результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та/або перебування осіб у житлових і нежитлових приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил, що здійснюється на підставі відповідних договорів про надання житлово-комунальних послуг.
Послуга з управління багатоквартирним будинком - результат господарської діяльності суб`єктів господарювання, спрямованої на забезпечення належних умов проживання і задоволення господарсько-побутових потреб мешканців будинку шляхом утримання і ремонту спільного майна багатоквартирного будинку та його прибудинкової території відповідно до умов договору.
Відповідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону № 2189-VIII, до житлово-комунальних послуг належать: житлова послуга - послуга з управління багатоквартирним будинком. Послуга з управління багатоквартирним будинком включає: утримання спільного майна багатоквартирного будинку, зокрема прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, виконання санітарно-технічних робіт, обслуговування внутрішньобудинкових систем (крім обслуговування внутрішньобудинкових систем, що використовуються для надання відповідної комунальної послуги у разі укладення індивідуальних договорів про надання такої послуги, за умовами яких обслуговування таких систем здійснюється виконавцем), утримання ліфтів тощо; купівлю електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку; поточний ремонт спільного майна багатоквартирного будинку;
Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (пункт 6 частини першої статті 1 Закону№ 2189-VIII).
Пунктами 1, 5 частини другої статті 7 Закону № 2189-VIII встановлено, що індивідуальний споживач зобов`язаний: укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом; оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.
Відповідно до вимог статей 11, 526 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема є договори та інші правочини. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з пунктом 2 частини 3 статті 4 Закону № 2189-VIII до повноважень органів місцевого самоврядування належать: встановлення цін, тарифів на комунальні послуги відповідно до закону.
Отже, у спорі, пов`язаному із стягнення заборгованості по оплаті за спожиті житлово-комунальні послуги підлягають встановленню обставини щодо підстав, кількості, якості надання комунальних послуг, а також щодо розміру фактичної заборгованості споживача.
Оскільки між позивачем та відповідачами виникли правовідносини по наданню, з одного боку, та споживанню, з іншого боку, комунальних послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкової території, відповідачі мають зобов`язання перед позивачем по оплаті комунальних платежів.
На підставі викладеного, враховуючи те, що позивач ТОВ «Житлокомцентр» є балансоутримувачем житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 та надає послуги його мешканцям, в тому числі й відповідачам у справі, суд дійшов висновку, що позивачем доведено надання послуг, шляхом утримання і ремонту спільного майна будинку та його прибудинкової території, за вказаною адресою. За період 01 червня 2021 року по 30 квітня 2025 року.
Крім того, згідно з частиною другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини першої статті 901, частини першої статті 903 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.
Беручи до уваги зазначене зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання (постанови Верховного Суду України від 14 листопада 2011 р. у справі № 6-40цс11, від 20 червня 2012 р. у справі № 6-68цс12, від 30 жовтня 2013 р. у справі № 6-59цс13; постанова Верховного Судувід 17 січня 2020 року у справі № 369/88/17, провадження № 61-4924св18).
Отже, вирішуючи спори цієї категорії, судам слід враховувати, що правовідносини, які склалися між сторонами на підставі договору про надання житлово-комунальних послуг, є грошовими зобов`язаннями, у яких, серед інших прав і обов`язків сторін, на боржника покладено виключно певний цивільно-правовий обов`язок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч. 1 ст. 509 ЦК), - вимагати сплату грошей за надані послуги. Таким чином, з огляду на юридичну природу правовідносин, як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.
Аналогічна позиція викладена в листі Верховного Суду України від 01 липня 2014 року щодо аналізу практики застосування статті 625 ЦК України в цивільному судочинстві.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 7 липня 2020 року у справі №712/8916/17 (провадження № 14-448цс19) зазначила, що за відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України. З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та три проценти річних від простроченої суми. При цьому оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 16 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу.
Оскільки неправомірними діями відповідачів позивачеві було завдано збитків, по суті матеріальної шкоди, яка виражена в грошовому еквіваленті, а відтак є грошовим зобов`язанням, колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення індексу інфляції та трьох відсотків річних узгоджуються з положеннями частини другої статті 625 ЦК України та погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та інфляційних втрат, який не спростовано відповідачем.
Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, необхідним є доведення факту надання та споживання таких послуг (постанова Верховного Суду від 21 квітня 2020 року у справі № 910/7968/19), оскільки у випадку ж виникнення, наявності договірних стосунків між сторонами обов`язок доведення неотримання послуг, отримання послуг неналежної якості чи кількості, не у відповідності із умовами договору покладається на споживача, який наділений для цього відповідними засобами, а саме вправі повідомляти про це виконавця, у різних формах, складати відповідні акти-претензії, тощо (постанови Верховного Суду України у справах №6-110цс12 від 10 жовтня 2012 року та 6-2951цс15 від 20 квітня 2016 року).
Заперечуючи проти позовних вимог, відповідачка ОСОБА_1 посилалась на той факт, що вона не є належним відповідачем у справі, оскільки за вказаною адресою тільки зареєстрована, але фактично проживає на іншою адресою.
Як вбачається з матеріалів справи, за відомостями реєстру Криворізької міської територіальної громади, відповідачка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 25.08.2023 року (а.с. 31).
Підсумовуючи викладене, вбачається, що у спірний період з 25 серпня 2023 року по 30 квітня 2025 року відповідачка ОСОБА_1 була зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_2 , та була споживачкою житлово-комунальних послуг, наданих ТОВ «Житлокомцентр».
Доводи апеляційної скарги про те, що у відповідачки відсутній обов`язок сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги, оскільки вона не проживає за місцем реєстрації, колегія суддів не приймає, оскільки проживання в іншому місці не звільняє апелянта від сплати отриманих житлово-комунальних послуг за наявності її реєстрації у квартирі, а тому остання є користувачем наданих послуг.
Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 02 вересня 2019 року у справі № 335/479/17.
Крім того колегія суддів враховує, що документально відповідачка не зверталася до ТОВ «Житлокомцентр» про непроживання у спірній квартирі згідно до приписів Закону України «Про житлово-комунальні послуги», таким чином вона не звільнена від обов`язку щодо сплати наданих позивачем житлово-комунальних послуг, які надаються ТОВ «Житлокомцентр».
Щодо доводів ОСОБА_1 про неповідомлення її розгляд справи, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 09 липня 2025 року про відкриття провадження визначено розгляд справи проводити 05 вересня 2025 року без повідомлення (виклику) учасників справи.
Копія вказаної ухвали разом з позовною заявою та додатками до неї, направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідачки: АДРЕСА_2 .
Відповідно п. 2 ч. 7 ст. 128 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку.
За приписами пункту 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
При цьому, суд звертає увагу, що ухвала про відкриття провадження разом з позовною заявою та додатками до неї надсилалися за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача та відповідно до вищевказаних положень ст. ст.128, 130 ЦПК України.
Поштове відправлення, направлене за зареєстрованим місцем проживання відповідачки, повернуто до суду першої інстанції з відміткою «адресат відсутній за вказаною адресою».
Таким чином, твердження відповідачки щодо неналежного їх сповіщення про час та місце розгляду справи колегією суддів не приймаються з наведених вище підстав.
Аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів, що виходить за межі повноважень суду апеляційної інстанції.
Фактично всі доводи, викладені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свободзобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій та не дають підстав вважати, що судом порушені норми матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга є необґрунтованою та підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення - залишенню без змін.
Щодо судових витрат, то відповідно до підпунктів "б" та "в" пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат апелянта, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.
Разом з тим, оскільки ухвалою Дніпровського апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження та призначення справи до розгляду від 24 квітня 2026 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору в сумі 3 666,60 гривень за подання апеляційної скарги до ухвалення рішення судом апеляційної інстанції, з відповідачки на користь держави підлягає стягненню судовий збір у вказаному розмірі. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 05 вересня 2025 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 3 666,60 гривень. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повне судове постанови складено 28 травня 2026 року.

Головуючий

Судді