Єдиний унікальний номер 205/5544/26
Номер провадження1-кп/205/851/26

Новокодацький районний суд міста Дніпра 
	  	Провадження № 1-кп/205/851/26 Справа № 205/5544/26	

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 червня 2026 року м. Дніпро

Новокодацький районний суд міста Дніпра у складі:

головуючого судді ОСОБА_1 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 

розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12026042110000231 від 12 лютого 2026 року стосовно
ОСОБА_3 , яка народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Дніпропетровську, громадянки України, має вищу освіту, офіційно працевлаштована у ТОВ «Гранд Есен» на посаді бухгалтера, заміжня, має на утриманні батьків похилого віку, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 та проживає за адресою: АДРЕСА_2 , раніше не судима, 
обвинуваченої у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 Кримінального кодексу України (далі КК), 
за участю:
обвинуваченої ОСОБА_3 
в режимі відеоконференції:
прокурора ОСОБА_4 

В С Т А Н О В И В:
Формулювання обвинувачення, визнане судом доведеним.
Близько о 07:18 годині 12.02.2026, водій ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з пасажиром ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 рухались по вул. Набережній Заводській у напрямку від в напрямку від вул. Фортечної до вул. Водограю, в районі електроопори №354, розташованій по вул. Набережній Заводській, у Новокодацькому районі міста Дніпра, керуючи технічно-справним автомобілем марки «Nissan», моделі «Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який на підставі свідоцтва про реєстрацію серійний номер НОМЕР_2 належить останній.
Продовжуючи керувати даним автомобілем, водій ОСОБА_6 , порушуючи правила безпеки дорожнього руху, проявляючи крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, рухаючись по вул. Набережній Заводській в районі електроопори №354, не обрала безпечну швидкість руху та автомобіля, внаслідок чого автомобіль почало розвертати і він у стані заносу продовжив рух та через бордюрний камінь виїхав на газон, що розділяє зустрічні смуги для руху, перетнувши який, автомобіль виїхав на смугу зустрічного руху, де відбулось зіткнення з автомобілем марки «Hyundai» марки «І30», реєстраційний номер НОМЕР_3 під керуванням водія ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що рухався у зустрічному напрямку.
Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пасажиру автомобіля «Nissan» - ОСОБА_5 спричинені тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла: закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, масивної забійно-скальпованої рани в лобно-тім?яній області з поверхневим ушкодженням кісткової тканини; закритої травми грудної клітини з численними переломами ребер (2,5,6,7,8,9,10,11-го справа та 1,4,5,6,7,8,9-го зліва), контузією легень, явищами лівобічного пневмогемотораксу та правобічного гемотораксу. За своїм характером встановлені у ОСОБА_5 тілесні ушкодження у вигляді: сумісної травми тіла - відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя в момент заподіяння.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_6 , керуючи транспортним засобом - автомобілем марки «Nissan», моделі «Місrа», реєстраційний номер НОМЕР_4 , порушила вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, порушення яких перебувають у причинному зв?язку з наслідками, що настали, а саме: п. 12.1 «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен ураховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним», невиконання якого, перебуває у причинному зв?язку з наслідками, що настали.
Правова кваліфікація дій обвинуваченого.
Таким чином, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вчинила кримінальне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 286 КК за ознаками порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що заподіяло потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Позиції учасників судового провадження.
Допитана в судовому засіданні обвинувачена ОСОБА_3 свою провину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення визнала у повному обсязі, щиро розкаялась у скоєному та суду пояснила, що дійсно вона, при вказаних у цьому вироку обставинах, у вказаному місці та у вказаний час не була уважною, втратила керування автомобілем та здійснила виїзд на зустрічну смугу для руху, де допустила зіткнення з автомобілем Хюндай. Додатково зазначила, що щиро кається, дуже жалкує про вчинене, відшкодувала спричинену шкоду у повному обсязі та зробила для себе належні висновки. Також, просила суд не позбавляти її права керування транспортними засобами, оскільки на її утриманні перебувають батьки, які є особами похилого віку та потребують догляду і регулярних медичних обстежень.
Потерпілий ОСОБА_5 до суду не з`явився, надав суду заяву у якій зазначив, що будь-яких претензій матеріального та/або морального характеру до обвинуваченої не має, просив суд про призначення мінімального покарання обвинуваченій.
Мотиви суду щодо доведеності обвинувачення.
Положеннями ч. 3 ст. 349 КПК України визначено, що суд має право, якщо проти цього не заперечують учасники судового провадження, визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються. При цьому, суд з`ясовує, чи правильно розуміють зазначені особи зміст цих обставин, чи немає сумнівів у добровільності їх позиції, а також роз`яснює їм, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку.
Це означає, що суд, перш ніж постановити рішення про здійснення розгляду кримінального провадження на підставі зазначеної норми процесуального закону, повинен роз`яснити суть даної норми, при цьому не обмежитися цитуванням самої статті, а у доступній, чіткій та конкретизованій формі викласти її зміст, тим самим дати розгорнуте пояснення сторонам. Метою такого роз`яснення є однакове, правильне і точне розуміння усіма учасниками судового провадження змісту цієї норми, виявлення її сутності, яку законодавець вклав у словесне формулювання. Водночас, суд має упевнитися і в тому, що учасниками судового провадження суть такого роз`яснення сприйнята правильно та переконатися у добровільності їх позицій (Постанова ККС ВС від 03.08.2023 у справі №281/181/21).
Оскільки обвинувачена ОСОБА_3 у повному обсязі визнала свою вину у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, беручи до уваги, що прокурор, обвинувачена та потерпілий не оспорюють фактичні обставини кримінального провадження, судом установлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачена, правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності та істинності їх позиції, роз`яснивши положення ч. 3 ст. 349 Кримінального процесуального кодексу України (далі КПК) про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження в апеляційному порядку, заслухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч. 3 ст. 349 КПК, суд визнає недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються та вважає за необхідне обмежитись дослідженням матеріалів, які характеризують особу обвинуваченої ОСОБА_3 .
Так, суд, допитавши обвинувачену, яка визнала себе винною та добровільно повідомила суд про обставини вчинення кримінального правопорушення, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченої, вислухавши виступи учасників судового провадження в дебатах та останнє слово обвинуваченої, доходить висновку, що винуватість ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого їй кримінального правопорушення, знайшла своє підтвердження у повному обсязі, а її дії правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч. 2 ст. 286 КК, як порушення правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом, що спричинило потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Мотиви призначення покарання.
При призначенні покарання суд, у відповідності до положень ст. 65-67 КК, враховує ступінь тяжкості та конкретні обставини вчинення ОСОБА_3  кримінального правопорушення, яке відповідно до ст. 12 КК належать до категорії необережних тяжких злочинів, відомості про особу обвинуваченої, зокрема, що ОСОБА_3  раніше не судима, визнала свою провину у повному обсязі, щиро розкаялась у скоєному, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, відшкодувала завдану шкоду, не перебуває на обліку у лікарів нарколога та психіатра, офіційно працевлаштована, тобто має легальне та стабільне джерело доходу, за місцем проживання та роботи характеризується виключно позитивно, має на утриманні батьків, які є особами похилого віку та потребують стороннього догляду.
До обставин, що пом`якшують покарання обвинуваченій ОСОБА_3 , відповідно до ст. 66 КК, суд відносить щире каяття, яке ґрунтується на визнанні особою своєї провини, висловленні жалю з приводу вчиненого та бажанні виправити ситуацію, що склалася, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне відшкодування заподіяної шкоди.
Обставин, що обтяжують покарання ОСОБА_3 , відповідно до ст. 67 КК, судом не встановлено.
Відповідно до ч. 1 ст. 75 КК України якщо суд... при призначенні покарання у виді... позбавлення волі на строк не більше п`яти років, враховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Суд зазначає, що з огляду на дискреційні повноваження, суд вправі звільнити особу від відбування призначеного покарання з випробуванням за наявності для цього підстав. 
Поняття судової дискреції (судового розсуду) у кримінальному судочинстві охоплює повноваження суду (права та обов`язки), надані йому державою, обирати між альтернативами, кожна з яких є законною, та інтелектуально-вольову владну діяльність суду з вирішення у визначених законом випадках спірних правових питань, виходячи з цілей та принципів права, загальних засад судочинства, конкретних обставин справи, даних про особу винного, справедливості й достатності обраного покарання тощо. 
У пункті 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 наголошено, що „окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину“ (абзац п`ятий підпункту 4.1); „правова держава, вважаючи покарання передусім виправним та превентивним засобом, має використовувати не надмірні, а лише необхідні і зумовлені метою заходи. Обмеження конституційних прав обвинуваченого повинно відповідати принципу пропорційності: інтереси забезпечення охорони прав і свобод людини і громадянина, власності, громадського порядку та безпеки тощо можуть виправдати правові обмеження прав і свобод тільки в разі адекватності соціально обумовленим цілям“ (абзац четвертий підпункту 4.2).
За вказаних вище обставин, з огляду на принцип індивідуалізації та домірності (пропорційності) покарання, який полягає, зокрема у адекватності застосованого заходу примусу та скоєного діяння, суд доходить висновку, що в даному конкретному випадку реальне відбуття обвинуваченою ОСОБА_3 покарання у виді позбавлення волі буде непропорційним відносно вчиненого нею злочину, а мета покарання може бути досягнута без ізоляції її від суспільства, проте в умовах контролю за її поведінкою зі сторони державних органів.
При вирішенні питання щодо необхідності призначення додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, суд враховує, що обвинувачена ОСОБА_3 офіційно працевлаштована, та хоча її діяльність і не пов`язана з керуванням транспортними засобами, однак остання має на утриманні батьків, які потребують догляду, піклування та періодичних медичних обстежень, у зв`язку з чим позбавлення ОСОБА_3 права керування транспортними засобами може негативно вплинути на виконання нею обов`язків по утриманню своїх батьків, а тому, з урахуванням фактичних обставин даного кримінального провадження, позиції потерпілого, суд вважає за недоцільне призначення обвинуваченій ОСОБА_3 додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Таким чином, суд, враховуючи тяжкість вчиненого злочину, характер та обставини його вчинення, рівень його суспільної небезпеки, вказані вище дані про особу обвинуваченої, обставини, що пом`якшують покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання, а також враховуючи необережний характер вчиненого кримінального правопорушення, думку потерпілого, суд доходить висновку, що виправлення обвинуваченої ОСОБА_3 та попередження нових злочинів можливо досягти без ізоляції її від суспільства, однак із здійсненням контролю за поведінкою обвинуваченої з боку органів з питань пробації, у зв`язку з чим, суд призначає покарання, передбачене санкцією статті та з застосуванням положень ст. 75 КК без застосування додаткового покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами.
Мотиви ухвалення інших рішень щодо питань, які вирішуються судом при ухваленні вироку.
Відповідно до ч. 2 ст. 124 КПК, у разі ухвалення обвинувального вироку суд стягує з обвинуваченого на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта.
Оскільки у даному кримінальному провадженні органом досудового розслідування залучався експерт для проведення судової експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченої ОСОБА_3 витрати на їх проведення на користь держави.
Заходи забезпечення кримінального провадження підлягають скасуванню.
Питання щодо речових доказів вирішуються судом в порядку ст. 100 КПК.
Керуючись ст. ст. 7, 128, 349, 368, 370, 373, 374 КПК України, суд, -
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3 визнати винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК та призначити їй покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки без позбавлення права керування транспортними засобами.
На підставі ст. 75 КК, звільнити  ОСОБА_3 від відбування покарання з випробуванням, встановивши їй іспитовий строк в 1 (один) рік.
На підставі п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 76 КК, покласти на  ОСОБА_3 наступні обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання або роботи.
На підстав ч. 2 ст. 124 КПК, стягнути з  ОСОБА_3 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експерта за проведення судових експертиз дослідження технічного стану транспортних засобів №СЕ-19-104-26/7480-ІТ від 05 березня 2026 року у розмірі 3565 гривень 60 копійок, №СЕ-19-104-26/7484-ІТ від 04 березня 2026 року у розмірі 3565 гривень 60 копійок та за проведення комплексної судової фототехнічної експертизи та судової експертизи обставин і механізму дорожньо-транспортних пригод №КСЕ-19/104-26/12647 від 09 квітня 2026 року у розмірі 3565 гривень 60 копійок.
Заходи забезпечення кримінального провадження у вигляді арешту майна, накладені ухвалами слідчого судді Центрального районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року скасувати.
Речові докази, якими визнано:
?автомобіль «HYUNDAI», моделі «I30», реєстраційний номер НОМЕР_5 , який належить ОСОБА_7 на праві приватної власності та який зберігається на території спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 22 – повернути ОСОБА_7 за належністю;
?автомобіль «Nissan», моделі «Micra», реєстраційний номер НОМЕР_4 , який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності та який зберігається на території спеціального майданчику ГУНП в Дніпропетровській області для тимчасового тримання транспортних засобів за адресою: м. Дніпро, вул. Курсантська, буд. 22 – повернути ОСОБА_3 за належністю;
?Диски esperanza та Му media, які зберігаються в матеріалах кримінального провадження – залишити зберігати в матеріалах кримінального провадження.
Вирок суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Новокодацький районний суд міста Дніпра.
Вирок суду не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень ч. 3 ст. 349 КПК.
Копії вироку вручити обвинуваченій ОСОБА_3 та прокурору.

Суддя:         ОСОБА_1