ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 р. 	Справа № 440/857/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025, головуючий суддя І інстанції: С.С. Бойко, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/857/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Військової частини НОМЕР_1 (далі – відповідач, ВЧ НОМЕР_1 , апелянт), в якій просив:
визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо невключення позивача до Наказу про виплату додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 100000,00 грн на місяць за березень, квітень, травень, червень, липень 2024 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168;
зобов`язати відповідача видати наказ щодо виплати позивачу додаткової грошової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 100000,00 грн на місяць за березень, квітень, травень, червень, липень 2024 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168;
зобов`язати відповідача виплатити позивачу додаткову грошову винагороду за час перебування на стаціонарному лікуванні в розмірі 100 000,00 грн на місяць за березень, квітень, травень, червень, липень 2024 року, відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" від 28 лютого 2022 року №168;
визнати протиправними дії відповідача щодо невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за травень, червень, липень 2024 року;
зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення за травень, червень, липень 2024 року.
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 23.06.2025 по справі № 440/857/25 позов задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні через отримане ним поранення пропорційно часу лікування, а саме за період з 01.03.2024 по 12.07.2024.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_1 додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні через отримане ним бойове травмування пропорційно часу лікування, а саме за період з 01.03.2024 по 12.07.2024.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05.04.2024 по 12.07.2024.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення у складі основних та додаткових складових (посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років, надбавка за особливості проходження служби, премія) за період з 05.04.2024 по 12.07.2024.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив суд рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначає, що судом першої інстанції при вирішенні справи не враховано положення Порядку №260, відповідно до яких виплата грошового забезпечення після чотирьох місяців безперервного лікування здійснюється виключно за наявності висновку військово-лікарської комісії та рішення командира військової частини про продовження лікування, тоді як позивач такого висновку не надав, у зв`язку з чим з 05.04.2024 виплата грошового забезпечення правомірно призупинена. При цьому зазначає, що виплату грошового забезпечення за період з 05.12.2023 по 04.04.2024 було здійснено у повному обсязі. Наголошує, що позивач після 12.07.2024 без поважних причин не з`явився до військової частини, у зв`язку з чим визнаний таким, що вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, що, на думку апелянта, унеможливлює здійснення будь-яких подальших виплат, у тому числі нарахованих. У зв`язку з чим, висновки суду щодо наявності підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди і грошового забезпечення за спірний період вважає помилковими.
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів апеляційної скарги, позивач зазначає, що припинення виплати грошового забезпечення та додаткової винагороди є протиправним, оскільки відповідач не заперечує факту безперервного перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, у період з 05.12.2023 по 12.07.2024, однак безпідставно здійснив виплату додаткової винагороди лише за частину цього періоду.
Наголошує, що відсутність висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні понад чотири місяці не може бути поставлена у провину позивачу та не є підставою для позбавлення його належного грошового забезпечення і додаткової винагороди, оскільки, по-перше, на відповідний момент чотиримісячний строк ще не сплив, а по-друге, обов`язок щодо направлення військовослужбовця на ВЛК покладається не на нього, а на уповноважених посадових осіб та органи.
Також зазначає, що положення Постанови №168 передбачають виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 грн пропорційно часу стаціонарного лікування у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, і не ставлять таку виплату в залежність від безперервності лікування понад чотири місяці чи наявності окремого рішення командира про його продовження.
Щодо доводів апеляційної скарги про нібито самовільне залишення військової частини позивач вказує, що вони є безпідставними, оскільки після визнання його непридатним до військової служби за станом здоров`я командування військової частини було зобов`язане вчинити дії щодо належного оформлення звільнення з військової служби, однак таких дій не вчинило.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами та відповідно до ст. 308 КАС України в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в її межах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції, при прийнятті оскаржуваного судового рішення, норм процесуального та матеріального права, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено обставини, які не оспорено сторонами.
24.06.2022 ОСОБА_1 був мобілізований у зв`язку із запровадженням воєнного стану на підставі Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022 "Про загальну мобілізацію", перебуває на військовій службі у складі ВЧ НОМЕР_1 , що не заперечується сторонами.
З довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) № 779/24/1789 від 15.01.2024, виданої ВЧ НОМЕР_1 , вбачається, що 05.12.2023 ОСОБА_1 отримав мінно-вибухову травму.
11.12.2023 позивач був направлений до НВМКЦ «ГВКГ», перебував на стаціонарному лікуванні з 11.12.2023 по 16.01.2024 , де був поставлений основний діагноз Мінно-вибухове поранення від 05.12.2023: Вогнепальне осколкове наскрізне поранення лівого передпліччя з вогнепальним переломом обох кісток лівого передпліччя, пошкодженням променевої і ліктьової артерії, серединного (повний перерив) і променевого нервів (забій на рівні передпліччя). Турнікетний синдром лівої верхньої кінцівки. Стан після операцій: МОС АЗФ лівого передпліччя, ревізія судинно-нервового пучка лівої верхньої кінцівки, аутовенозне протезування променевої артерії, анастомоз ліктьової артерії кінець в кінець. Повторні хірургічні обробки ран. Код МКХ 10 S 52.2; S52A; S 54.1; S 54.2; Y 36.2, для подальшого лікування та діагностики направлений до КМКЛ № 6, де проходив стаціонарне лікування до 16.01.2024 по 16.02.2024.
В подальшому у період з 17.02.2024 по 21.02.2024, з 22.02.2024 по 15.03.2024, з 15.03.2024 по 16.04.2024, з 16.04.2024 по 21.06.2024, з 22.06.2024 по 12.07.2024 позивач перебував на стаціонарному лікуванні, що підтверджено копіями виписки із медичної карти стаціонарного хворого №789, №8749, виписними епікризами №00922-2024, №01885/2024, №01771-2024.
Відповідно до свідоцтва про хворобу № 1732/1 ОСОБА_1 визнано непридатним до військової служби на підставі статті 81 графи ІІІ Розкладу хвороб.
У позовній заяві представник позивача стверджує, що за період перебування ОСОБА_1 на лікуванні з березня по липень 2024 року йому не було виплачено додаткову грошову винагороду у розмірі 100000 грн, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168. 
Крім того, відповідно до витягу із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2024 № 99 з 05.04.2024 призупинено виплату грошового забезпечення старшому лейтенанту ОСОБА_1 , командиру 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , у зв`язку з безперервним перебуванні на лікуванні в лікарняних закладах понад чотири місяці.
Вважаючи протиправною наведену бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати додаткової грошової винагороди відповідно до постанови КМУ № 168 та грошового забезпечення за спірний період, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, та у спірний період безперервно перебував на стаціонарному лікуванні, у зв`язку з чим мав право як на додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168, так і на збереження грошового забезпечення за останньою посадою. Суд зазначив, що відповідач не надав доказів виплати позивачу додаткової винагороди за період з 01.03.2024 по 12.07.2024, а також безпідставно припинив виплату грошового забезпечення з 05.04.2024, посилаючись на відсутність висновку ВЛК про потребу у тривалому лікуванні, хоча матеріалами справи підтверджено безперервне лікування позивача та обізнаність відповідача про такі обставини. З огляду на це суд дійшов висновку про протиправність бездіяльності військової частини щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди і грошового забезпечення та наявність підстав для зобов`язання відповідача здійснити відповідні нарахування і виплати за спірний період. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України (рішення переглядається в частині задоволення позову), колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-ХІІ (далі - Закон № 2011-ХІІ).
Статтею 1 Закону № 2011-XII передбачено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі.
Держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців (частина перша статті 9 Закону № 2011-ХІІ).
Частиною другою та третьою статті 9 Закону № 2011-ХІІ обумовлено, що посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
За змістом абзацу 1 частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
За змістом статті 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливий період - період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Указом Президента України від 24.02.2022 № 64/2022 у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої ст.106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався та на час розгляду справи не припинив свою дію.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Згідно із пунктом 1 Постанови № 168, на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби, що розташовані в межах адміністративно-територіальних одиниць, на території яких надається допомога в рамках Програми єПідтримка, виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 9 Закону № 2011-ХІІ порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (далі - Порядок № 260).
Пунктом 2 розділу І вказаного Порядку визначено, що грошове забезпечення включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
За змістом пункту 3 розділу І Порядку № 260 підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 розділу І Порядку № 260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
З метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої Постановою № 168, Міністром оборони України телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298 доведено до відома Першому заступнику, заступникам Міністра оборони України, Державному секретарю Міністерства оборони України, Головнокомандувачу Збройних Сил України, начальнику Генерального штабу Збройних Сил України, командиру військової частини, голові Державної спеціальної служби транспорту, командувачам видів (родів військ, сил) Збройних Сил України/керівникам структурних-підрозділів апарату Міністерства оборони України, Головнокомандувача Збройних Сил України та Генерального штабу Збройних Сил України, командирам (начальникам) військових частин, установ, вимогу про те, що виплата додаткової винагороди військовослужбовцям у розмірі 100000,00грн. або 30000,00грн. здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління командирам військових частин (пункт 5). У період дії воєнного стану, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмір 100000,00грн. за весь час безперервного перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії (пункт 8).
23.06.2022 з метою врегулювання виплати військовослужбовцям додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінетом Міністрів України від 28.02.2022 №168, Міністром оборони України видано Окреме доручення від 23.06.2022 № 912/з/29, яке є обов`язковим для виконання посадовими особами військових частин Збройних Сил України та застосовується з 01.06.2022.
За змістом пункту 7 Окремого доручення у період дії воєнного стану, до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 гривень також, включати військовослужбовців, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної комісії).
Підставою для видання наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн. є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402 (далі - довідка), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини.
У довідці обов`язково зазначати: військове звання, прізвище, ім`я, по батькові, рік народження військовослужбовця, який отримав поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язаного із захистом Батьківщини; інформацію про поранення (контузію, травму, каліцтво) (дату отримання, вид, характер і локацію поранення (контузії, травма, каліцтва)), яка вносяться на підставі медичного висновку спеціаліста; обставини, за яких було отримано поранення (контузію, травму, каліцтво) під час захисту Батьківщини, із зазначенням бойових (спеціальних) завдань, які виконував військовослужбовець під час отримання ним травм (поранення, контузії, каліцтва); підстави видачі довідки (наказ командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем, виданий на підставі журналу обліку бойових дії, бойового донесення, тощо).
Керівникам військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України при наданні рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікувальному закладі (в тому числі закордонному) одночасно надавати медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 грн. за час цієї відпустки.
Наказом Міністерства оборони України від 25.01.2023 № 44 внесено зміни до «Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, та доповнено Порядок № 260 новим розділом. Виплата додаткової винагороди на період дії воєнного стану.
Так, відповідно до пункту 10 розділу XXXIV Порядку № 260 встановлено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які:
загинули (померли внаслідок отриманих після введення воєнного стану в Україні поранень та травм, пов`язаних із захистом Батьківщини), - виплата здійснюється за весь місяць, у якому військовослужбовець загинув (помер);
захоплені в полон (крім тих, які добровільно здалися в полон) або є заручниками, а також інтерновані в нейтральні держави або безвісно відсутні (у разі, коли зазначені події сталися як до введення воєнного стану, так і після його введення), - за час перебування в полоні (заручниках) та до дня звільнення включно або за час перебування в інтернуванні та до дня повернення до України або за час безвісної відсутності;
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних),- з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії.
Згідно із пунктом 11 Розділу XXXIV Порядку № 260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Пунктом 12 Розділу XXXIV Порядку № 260 керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
З аналізу наведених норм слідує, що встановлена постановою Кабінету Міністрів України №168 додаткова винагорода в розмірі 100 000,00 гривень є складовою грошового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України, що виплачується їм на період дії воєнного стану. Ця додаткова винагорода підлягає виплаті, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого.
Тобто норми постанови Кабінету Міністрів України №168 передбачають встановлення двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100 000,00 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме:
- пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини;
- факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення.
Так, щодо наявності у позивача права на отримання додаткової грошової винагороди, передбаченої постановою КМУ №168, за час перебування на стаціонарному лікуванні за період з 01.03.2024 по 12.07.2024, колегія суддів зазначає наступне.
Матеріалами справи підтверджено, що позивач у спірний період перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою 05.12.2023 тяжкою травмою, а саме: з 22.02.204 по 15.03.2024 – у НРЦ «Вайварі» (Латвія), що підтверджується випискою із медичної карти №00922-2024 (а.с. 17-18 зворот); з 15.03.2024 по 16.04.2024 – у ДТОВ «Лікарня травматології та ортопедії» (Латвія)», що підтверджується епікризом-випискою зі стаціонарної карти № 01885/2024 (а.с. 19-зворот); з 16.04.2024 по 21.06.2024 – у НРЦ «Вайварі» (Латвія), що засвідчено епікризом зі стаціонарної карти № 01771-2024 (а.с. 22 зворот); з 22.06.2024 по 12.07.2024 – у Військово-медичному клінічному центрі Західного регіону, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №8749.
Заперечуючи проти наявності у позивача права на отримання спірної додаткової грошової винагороди за вказаний період, відповідач в апеляційній скарзі посилається на відсутність висновку військово-лікарської комісії про необхідність тривалого лікування.
Свою позицію апелянт обґрунтовує, зокрема, посиланням на положення абзацу другого пункту 9 розділу І Порядку №260, відповідно до яких грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні, але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини, а також абзацу третього цього пункту, яким передбачено, що після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні виплата здійснюється на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) та відповідного рішення командира військової частини.
Надаючи оцінку наведеним доводам апелянта колегія суддів зазначає наступне.
Так, дійсно, відповідно до пункту 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні)
Аналогічно абзац 2 пункту 9 розділу І Порядку №260 визначає, що грошове забезпечення за останніми займаними посадами виплачується за період звільнення від виконання службових обов`язків у зв`язку з хворобою та перебуванням на лікуванні в лікарняних закладах та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці за станом здоров`я), але не більше чотирьох місяців із дня вибуття з військової частини (крім випадків, передбачених чинним законодавством України, більш тривалих строків перебування на лікуванні).
Грошове забезпечення після чотирьох місяців безперервного перебування на лікуванні в лікарняних закладах виплачується на підставі висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії), рішення командира військової частини про продовження перебування в лікарняних закладах та відповідно до вимог чинного законодавства (абзац 3 пункту 9 розділу І Порядку № 260).
Відповідно до пункту 15 розділу І Порядку №260 грошове забезпечення не виплачується, зокрема, за час перебування на лікуванні в лікарняних закладах понад встановлені чинним законодавством строки. Призупинення та поновлення виплати грошового забезпечення оголошується наказом командира військової частини.
Отже, відповідно до законодавства, чинного на момент виникнення спірних правовідносин, виплати грошового забезпечення після чотирьох місяців лікування та перебування у відпустці за станом здоров`я можуть бути продовжені за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) про потребу в лікуванні та рішення командира військової частини про продовження виплати.
Колегія суддів звертає увагу, що згідно з пунктом 1.1. глави 1 розділу І Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 №402 (далі - Положення, у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) медичний огляд включає в себе вивчення та оцінку стану здоров`я і фізичного розвитку громадян на момент огляду в цілях визначення ступеня придатності до військової служби, навчання за військово-обліковими спеціальностями, вирішення інших питань, передбачених цим Положенням, з винесенням письмового висновку (постанови).
Відповідно до пункту 2.1 глави 2 розділу І штатні та позаштатні (постійно і тимчасово діючі) ВЛК приймають постанови. Постанови ВЛК оформлюються свідоцтвом про хворобу, довідкою військово-лікарської комісії, протоколом засідання військово-лікарської комісії з визначення причинного зв`язку захворювань, поранень, контузій, травм, каліцтв у колишнього військовослужбовця.
З огляду на зазначені норми Положення, висновок ВЛК є змістом (суттю) постанови ВЛК, яка може бути оформлена в формі свідоцтва, довідки або протоколу. Іншими словами, довідка ВЛК є формальним вираженням постанови ВЛК, яка по суті містить в собі висновок, сформований ВЛК за наслідком медичного огляду.
Аналогічний правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду від 16 травня 2024 року у справі № 520/16191/23 та від 13 жовтня 2025 року у справі №160/20252/23.
При цьому у постанові від 13.10.2025 по справі №160/20252/23 Верховний Суд дійшов висновку, що направлення, викладене у виписці із медичної картки стаціонарного хворого, є висновком лікарняного закладу про потребу в продовженні лікування в розумінні абзацу 3 пункту 9 розділу І Порядку №260.
Так, матеріалами справи підтверджено та сторонами не заперечується, що початком стаціонарного лікування позивача є 06.12.2023, а відтак чотиримісячний строк безперервного перебування на лікуванні, передбачений пунктом 11 статті 10-1 Закону №2011-ХІІ та абзацом другим пункту 9 розділу І Порядку №260, сплив 05.04.2024. 
Водночас станом на закінчення зазначеного строку позивач не припинив лікування, а продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні за кордоном у ДТОВ «Лікарня травматології та ортопедії» у Республіці Латвія, що підтверджується епікризом-випискою зі стаціонарної карти №01885/2024, згідно з якою він проходив лікування у цьому закладі в період з 15.03.2024 по 16.04.2024.
У вказаному епікризі-виписці зі стаціонарної карти №01885/2024 зазначено, що позивач був госпіталізований 15.03.2024 та виписаний 16.04.2024, при цьому підставою госпіталізації визначено наслідки вибухового поранення лівого передпліччя, отриманого під час бойових дій, з вогнепальними уламковими переломами кісток передпліччя, ушкодженням судинно-нервових структур, наявністю металоконструкцій, наслідками ушивання серединного нерва та посттравматичною нейропатією. У документі відображено анамнез отримання травми, попередні етапи хірургічного лікування, а також проведене у стаціонарі лікування. Разом з тим у розділі рекомендацій прямо вказано на необхідність продовження регулярної розробки рухів, подальшої стаціонарної реабілітації у НРЦ «Вайварі», узгоджене переведення на 16.04.2024, потребу повторного рентгенологічного обстеження, консультації травматолога, а також продовження медикаментозного лікування. 
Отже, зміст цього медичного документа свідчить не лише про факт перебування позивача на стаціонарному лікуванні у відповідний період, а й про те, що на момент виписки лікування не було завершеним, а позивач потребував його безперервного продовження та подальших реабілітаційних заходів у зв`язку з наслідками бойового поранення.
За своїм змістом цей документ відображає не тільки первинний облік медичних дій, а й сформований лікарняним закладом висновок про обумовленість продовження лікування наслідками бойового поранення та про необхідність подальших лікувально-реабілітаційних заходів.
При цьому, як зазначалось вище, в матеріалах справи містяться медичні документи (виписки, епікризи), які підтверджують подальше переміщення ОСОБА_1 до лікувальних закладів з метою продовження лікування та проведення реабілітаційних заходів, які охоплюють період з 16.04.2024 по 12.07.2024.
Крім того, до матеріалів справи позивачем також надано копію довідки ВЛК № 81х від 15.01.2024, виданої Військово-медичним клінічним центром «Головний військовий клінічний госпіталь» (а.с. 16 зворот), де вказано, що отримана ОСОБА_1 травма тяжкого ступеня ТАК, пов`язана з проходженням військової служби.
З огляду на викладене, враховуючи, що надані позивачем медичні документи містять відомості про характер і наслідки бойового поранення, періоди його безперервного стаціонарного лікування, проведені оперативні втручання, стан здоров`я на момент виписки, а також рекомендації щодо подальшого лікування і реабілітації, колегія суддів дійшла висновку, що такі документи є належними та достатніми доказами як факту перебування позивача на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, так і наявності висновку лікарняного закладу про потребу в продовженні лікування у розумінні абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку №260.
За таких обставин доводи апелянта про неможливість включення позивача до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 грн, за спірний період стаціонарного лікування є безпідставними, оскільки спростовуються наявними у справі доказами, які підтверджують як безперервність лікування позивача, так і обумовленість такого лікування наслідками отриманого ним бойового поранення.
За таких обставин колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для визнання протиправною бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні через отримане ним поранення пропорційно часу лікування, а саме за період з 01.03.2024 по 12.07.2024 та покладення на відповідача обов`язку з нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди із розрахунку 100000,00 грн на місяць, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у зв`язку з його перебуванням на стаціонарному лікуванні через отримане ним бойове травмування пропорційно часу лікування, а саме за період з 01.03.2024 по 12.07.2024.
Щодо позовних вимог у частині нарахування та виплати позивачу грошового забезпечення за період з 05.04.2024 по 12.07.2024, колегія суддів зазначає таке.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 у період з 05.12.2023 по 12.07.2024 безперервно перебував на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, що підтверджується долученими до справи медичними документами, зокрема етапним епікризом №16527, випискою із медичної карти стаціонарного хворого №789, довідкою №257 від 21.02.2024, епікризами №00922-2024, №01885/2024, №01771-2024, а також випискою із медичної карти стаціонарного хворого №8749.
Згідно з витягом із наказу командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 06.04.2024 №99 з 05.04.2024 старшому лейтенанту ОСОБА_1 , командиру 2 стрілецького взводу 3 стрілецької роти стрілецького батальйону ВЧ НОМЕР_1 , призупинено виплату грошового забезпечення у зв`язку з безперервним перебуванням на лікуванні у лікарняних закладах понад чотири місяці.
Обґрунтовуючи правомірність таких дій, відповідач, так само, посилався на положення абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку №260 та зазначав, що після спливу чотиримісячного строку безперервного перебування на лікуванні виплата грошового забезпечення можлива лише за наявності висновку лікарняного закладу (військово-лікарської комісії) і відповідного рішення командира військової частини, тоді як позивач такого висновку не надав.
Проте колегія суддів не погоджується з наведеними доводами апелянта.
Як уже зазначено вище, станом на момент спливу чотиримісячного строку безперервного лікування, а саме на 05.04.2024, позивач не завершив лікування, а продовжував перебувати на стаціонарному лікуванні у ДТОВ «Лікарня травматології та ортопедії» у Республіці Латвія, що підтверджується епікризом-випискою зі стаціонарної карти №01885/2024, згідно з яким він проходив лікування у цьому закладі в період з 15.03.2024 по 16.04.2024. При цьому зміст зазначеного епікризу свідчить про те, що лікування позивача на той момент не було завершеним, а його стан зумовлював необхідність подальшого безперервного лікування та реабілітації у зв`язку з наслідками бойового поранення.
Отже, епікриз №01885/2024 у сукупності з іншими медичними документами у справі підтверджує не лише сам факт подальшого стаціонарного лікування позивача після 05.04.2024, а й наявність висновку лікарняного закладу про потребу в продовженні такого лікування у розумінні абзацу третього пункту 9 розділу І Порядку №260.
Крім того, як встановлено матеріалами справи, лікування позивача у подальших періодах також здійснювалося на підставі медичних рекомендацій щодо необхідності продовження лікувально-реабілітаційних заходів, зумовлених пораненням, отриманим 05.12.2023 під час захисту Батьківщини. Також матеріали справи свідчать, що свідоцтво про хворобу №1732/1 було направлено на адресу командира ВЧ НОМЕР_1 засобами фельд`єгерського зв`язку, тобто відповідач був обізнаний як про характер поранення позивача, так і про обставини його безперервного лікування (лист Військово-медичного клінічного центру Західного регіону №550/1823 від 05.02.2025).
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відповідач протиправно призупинив виплату грошового забезпечення позивачу з 05.04.2024, оскільки підстави для висновку про відсутність у позивача права на подальше отримання грошового забезпечення були відсутні, а посилання на ненадання окремого висновку ВЛК спростовуються наявними у справі медичними документами, які за своїм змістом підтверджують необхідність продовження лікування після спливу чотиримісячного строку.
Відтак, з огляду на безперервне перебування позивача на стаціонарному лікуванні з 05.12.2023 по 12.07.2024 у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності відповідача щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 05.04.2024 по 12.07.2024 та зобов`язання здійснити його нарахування і виплату.
Посилання апелянта на те, що позивач після 12.07.2024 без поважних причин не з`явився до військової частини та у зв`язку з цим вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 408 КК України, як на підставу неможливості поновлення нарахування ОСОБА_1 спірних виплат, колегія суддів відхиляє, оскільки спір у даній справі виник щодо правомірності ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення і додаткової винагороди за період його перебування на стаціонарному лікуванні, а саме до 12.07.2024. Натомість обставини, на які посилається апелянт, стосуються подій після закінчення спірного періоду та не впливають на наявність чи відсутність у позивача права на відповідні виплати за час фактичного проходження лікування.
Крім того, посилання апелянта на вчинення позивачем кримінального правопорушення є передчасними та не підтверджені належними доказами у межах цієї справи, а відтак не можуть бути підставою для обмеження його права на отримання грошового забезпечення та додаткової винагороди за період, який передував зазначеним обставинам.
За таких умов наведені доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та не впливають на правильність вирішення спору по суті.
Згідно зі ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Частиною 1 ст. 315 КАС України визначено, що за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Під час апеляційного провадження колегія суду не встановила таких порушень судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи по суті, які були предметом розгляду і заявлені в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги не містять належних та обґрунтованих міркувань, які б спростовували висновки суду першої інстанції. В апеляційній скарзі також не наведено інших міркувань, які б не були предметом перевірки судом першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення наведених аргументів.
Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є обґрунтованим, прийняте на підставі з`ясованих та встановлених обставинах справи, які підтверджуються доказами, та ухваленим з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 23 червня 2025 року по справі № 440/857/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк