Провадження №2/748/657/26	
 	Єдиний унікальний № 748/3002/24	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2026 року	м. Чернігів	

Чернігівський районний суд Чернігівської області в складі:
головуючого судді Хоменко Л.В.,
секретаря Базарної М.В.,
за участю представника позивача Васюти К.С.,
представника відповідача Новика М.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судового засідання в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:
ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» звернулося до суду з позовом, у якому просить стягнути з відповідача на його користь заборгованість за кредитним договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року у розмірі 112 812 грн. 50 коп., судовий збір у розмірі 3 028 грн. 00 коп. та витрати на правову допомогу у розмірі 25 000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що 04 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 3873898, відповідно до якого кредитодавець надав позичальнику грошові кошти в розмірі 20 000 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язалась повернути кредит в строк до 04 жовтня 2021 року та сплатити проценти за користування кредитним коштами на умовах, визначених умовами Договору кредиту. 26 січня 2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір факторингу № 26-01/2022-83, відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» право грошової вимоги до боржників за Договорами кредиту, у тому числі за Договором про надання споживчого кредиту № 3873898 від 04 жовтня 2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» було укладено Договір № 10-01/2023 про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» набуло права грошової вимоги до відповідача. Таким чином, відбулася заміна кредитора у зобов`язанні. У порушення зазначених умов договору відповідач своє забов`язання щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами та сплати суми основного боргу у розмірі та строки, визначені вищевказаним договором не виконала належним чином. Станом на 08 квітня 2024 року заборгованість за кредитним договором становить 112 812 грн. 50 коп., яка складається із заборгованості за тілом кредиту у розмірі 19 000 грн. 00 коп. та заборгованості по відсоткам у розмірі 91 812 грн. 50 коп., заборгованості за відсотками 2000 грн. Оскільки відповідачем кредитні зобов`язання не виконані, сума боргу підлягає примусовому стягненню.
10 вересня 2024 року Чернігівським районним судом Чернігівської області ухвалено заочне рішення у справі № 748/3002/24, провадження №2/748/783/24, яким задоволено позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 , стягнуто заборгованість у сумі 112 812 грн. 50 коп., судовий збір в розмірі 3 028 грн. 00 коп. та 9 000 грн. 00 коп. витрат на правничу допомогу.
Ухвалою Чернігівського районного суду Чернігівської області від 27 січня 2026 року за заявою ОСОБА_1 заочне рішення Чернігівського районного суду від 10 вересня 2024 року скасовано та призначено до розгляду. 
У судовому засіданні представник позивача Васюта К.С. позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, зазначила, що дослідженими судом доказами підтверджується укладення кредитного договору та надання грошових коштів відповідачу. Зазначає, що відповідач вчинила дії по погашенню заборгованості за вредитом, що за умовами кредитного договору свідчить про пролонгацію. Комісія за договором передбачена за обслуговання рахунків, своєї незгоди відповідач при укладенні договору не висловлювала. А тому просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі та стягнути на користь позивача судові витрати. 
Представник відповідача адвокат Новик М.С. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на обставини викладені в заяві. Крім того, зазначив, що строк договору закінчився, тому нарахування відсотків за договором є необгрунтовани, їх розмір перевищує 50% від суми боргу. Чинним законодавством не передбачено стягнення комісії за договором за саму лише видачу кредиту. Просив зменшити суму витрат на правову допомогу. 
Дослідивши письмові докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з такого.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України суд вирішує цивільний спір на засадах змагальності із застосуванням принципу диспозитивності в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.
Згідно ч. 1,5 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків.
Судом встановлено, що 04 жовтня 2021 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 в електронній формі було укладено договір № 3873898 (а.с. 8-12), згідно умов якого товариство зобов`язувалось надати позичальнику грошові кошти у сумі 20 000 грн. 00 коп.(п.1.2), строком на 30 днів з 04 жовтня 2021 року (строк кредитування) (п.1.3), термін повернення кредиту і сплати комісії за надання кредиту та процентів за користування кредитом (дата платежу): 03 листопада 2021 року (п.1.4.).
Пунктом 1.5.1. Договору встановлена комісія за надання кредиту в розмір 10% від суми кредиту, що в грошовому виразі становить 2 000 грн. 00 коп.
Відповідно до п. 1.5.2. Договору проценти за користування кредитом - 7500,00 грн., які нараховуються за ставкою 1,25 % від фактичного залишку кредиту за кожей день строку користування кредитом. Згідно п. 1.6. Договору стандартна (базова) процентна ставка за користування кредитом становить 5% від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом.
Умовами Кредитного договору передбачена видача кредитних коштів Позичальнику безготівково, а саме шляхом переказу коштів на Картковий рахунок.
Відповідно до Розділу 2, сторонами узгоджені умови, щодо сплати за кредитом, пролонгації строку користування кредитом, повернення кредиту тощо. 
Договір передбачає, що позичальник може збільшити строк кредитування, шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати 60 днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить 60 днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах 60 днів. 
Сторонами кредитного договору узгоджено, що позичальник відповідає перед Кредитодавцем за зобов`язаннями, що випливають з цього договору, всіма коштами та майном, що йому належать на праві власності (у т.ч. часткової та сумісної), на які відповідно до законодавства може бути звернено стягнення. У разі прострочення позичальником виконання зобов`язань зі сплати заборгованості Кредитодавець має право, починаючи з дня, наступного за датою спливу строку кредитування (з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, якщо такі складались), нарахувати проценти за стандартною ставкою, визначеною цим договором, у якості процентів за порушення грошового зобов`язання відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України. У випадку нарахування процентів вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України. 
Відповідно до п. 6.1. Договору цей договір укладається в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-телекомунікаційній системі Кредитодавця. 
Також сторонами Договору узгоджено, розміщені в особистому кабінеті позичальника проект цього договору або інформація з посиланням на нього є пропозицію Кредитодавця про укладення кредитного договору (офертою). Відповідь про прийняття пропозиції про укладання цього договору (акцепт) надається позичальником шляхом відправлення Кредитодавцю електронного повідомлення та відбувається із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, який надсилається Кредитодавцем електронним повідомленням (SMS) на мобільний телефонний номер позичальника, а позичальник використовує одноразовий ідентифікатор (отриману алфавітно-цифрову послідовність) для підписання цього кредитного договору/ електронного повідомлення про прийняття пропозиції про його укладення (акцепту). Електронне повідомлення (акцепт) може бути відправлене позичальником через сайт Кредитодавця, мобільний додаток, месенджери або у SMS-повідомленні з мобільного телефонного номеру позичальника (вартість відправки SMS-повідомлення для позичальника визначено у правилах). Після укладення цей договір надається позичальнику шляхом розміщення в Особистому кабінеті позичальника. Додатково укладений кредитний договір та/або повідомлення про його укладення може бути на розсуд Кредитодавця направлено позичальнику на електронну пошту або іншими каналами (засобами) зв`язку, наданими позичальником Кредитодавцем. 
Відповідно до п. 6.3. Договору приймаючи пропозицію Кредитодавця про укладання цього договору позичальник також погоджується з усіма додатками та невід`ємними частинами договору в цілому та підтверджує, що він ознайомлений, погоджується з усіма визначеннями, умовами та змістом, повністю розуміє, і зобов`язується неухильно дотримуватись умов договору та Правил надання фінансових кредитів (послуг) Кредитодавцем, що розміщені на сайті Кредитодавця та є невід`ємною частиною цього договору. 
Згідно п. 6.4. Договору укладення Кредитодавцем договору з позичальником у електронній формі юридично є еквівалентним отриманню Кредитодавцем ідентичного за змістом договору, який підписаний власноручним підписом позичальника, у зв`язку з чим створює для сторін такі ж правові зобов`язання та наслідки. 
Відповідно до п. 6.5. Договору цей договір прирівнюється до такого, що укладений у письмовій формі. 
Додатком №1 до Договору є Графік платежів за договором про споживчий кредит № 3873898 від 04 жовтня 2021 року (зворот а.с. 11).
Додатком № 2 до Договору є Паспорт споживчого кредиту № 3873898 (а.с. 12).
Матеріали справи містять Анкету-заяву на кредит № 3873898 від 04 жовтня 2021 року від позичальника ОСОБА_1 , дата створення якої зазначена 04 жовтня 2021 року, за умовами якої погоджені умови кредитування на суму 20 000 грн у валюті: Українська гривня, строк кредиту: 30 днів з 04 жовтня року, дата повернення 03 листопада 2021 року, сума повернення 29 500 грн., проценти за користування кредитом: комісія за надання кредиту - 2000 грн. 00 коп., нараховується одноразово за ставкою 10,00% від суми кредиту за договором, 7500 грн. 00 коп. за кожен день користування кредитом за ставкою 1.25 відсотків. (зворот а.с. 10).
З копії довідки про ідентифікацію вбачається, акцепт договору позичальником (підписання аналогом ЕЦП у формі одноразового ідентифікатора): одноразовий ідентифікатор: U32717; дата відправки ідентифікатора позичальнику: 04 жовтня 2021 року; номер телефону/електронна пошта, на яку було відправлено ідентифікатор: НОМЕР_1 (а.с. 13).
Факт належності відповідачу номера телефона НОМЕР_1 підтверджується листом АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-16700 від 27 квітня 2026 року, відповідно до якого номер телефону, на який направляється інформація про підтвердження здійснення операцій (фінансовий номер телефону) за картою № НОМЕР_2 , що відкрита на ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) та знаходиться в анкетних даних є номер телефона НОМЕР_1 .
04 жовтня 2021 року ТОВ «МІЛОАН» перерахувало 20 000 грн на карту НОМЕР_4 , банк-еквайр: MONOBANK, що підтверджується квитанцією № 4bac64e9-448c-4f3e-9d79-de22ece3cfb6_637689673563390130 (а.с. 238). Також на підтвердження переказу відповідачу грошових коштів, позивачем надано Платіжне доручення 57899878 від 04 жовтня 2021 року, де платником зазначено ТОВ «МІОЛАН», а отримувачем є відповідач, призначення платежу: Кошти згідно договору 3873898. (зворот а.с. 13).
Факт отримання відповідачем грошових коштів також підтверджується інформацією АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» №БТ/Е-16700 від 27 квітня 2026 року, згідно якоїна ім`я ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_3 ) банком була емітована платіжна картка № НОМЕР_2 та була виявлена операція від 04 жовтня 2021 року по надходженню грошових коштів у сумі 20 000 грн. 00 коп. через сервіс іншого банку.
Згідно копії відомості про щоденні нарахування та погашення за кредитним договором №3873898 ОСОБА_1 04 жовтня 2021 року було надано кредит в розмірі 20 000 грн. 00 грн., в подальшому здійснено часткове погашення заборгованості на загальну суму 3 900 грн. 00 коп. (а.с. 23-24).
Таким чином, зробивши часткову оплату з метою виконання умов договору, відповідач вчинив конклюдентні дії щодо визнання договору та, відповідно, щодо правомірності вимог позивача за договором про надання кредиту. 
Аналогічної позиції притримується Верховний Суд в пункті 76 постанови Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18) зазначено, що: не можна вважати неукладеним договір після його повного чи часткового виконання сторонами. Також в Постанові Верховного Суду від 23 грудня 2020 року по справі № 127/23910/14-ц зазначено, що: часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та або суми санкцій є тією дією, яка свідчить про визнання ним боргу.
Суд враховує, що Товариство є не банківською (фінансовою) установою, та відповідно не здійснює відкриття, обслуговування банківських рахунків фізичних осіб, не має обов`язку формувати облікові документи за кредитними зобов`язаннями позичальників згідно Закону «Про банки та банківську діяльність», в т. ч. Інструкції, затвердженої Постановою НБУ від 27.12.2007 року за № 481.
Товариство надає послуги з кредитування фізичних осіб шляхом переказу кредитних коштів на підставі укладеного кредитного договору на банківські реквізити (банківську картку), що вказує сам позичальник в тексті анкети-заяви на отримання кредиту.
За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Отже, договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статі 205, 207 ЦК України).
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про споживче кредитування» договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством).
Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» передбачено, що договір про надання фінансових послуг (включно, мікропозики) укладається виключно в письмовій формі: у паперовому вигляді; у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг»; шляхом приєднання клієнта до договору, який може бути наданий йому для ознайомлення у вигляді електронного документа на власному веб-сайті особи, яка надає фінансові послуги, та/ або (у разі надання фінансової послуги за допомогою платіжного пристрою) на екрані платіжного пристрою, який використовує особа, яка надає фінансові послуги; в порядку, передбаченому Законом України «Про електронну комерцію».
Відповідно до положень статей 5, 15 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для сприймання його змісту людиною. Суб`єкти електронного документообігу, які здійснюють його на договірних засадах, самостійно визначають режим доступу до електронних документів, що містять конфіденційну інформацію, встановлюють для них систему (способи) захисту.
Відповідно до ч. 1, 3, 4, 7 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Суд враховує, що без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір не був би укладений, що повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду в постановах від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19, від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 10 червня 2021 року у справі №234/7159/20, від 12 серпня 2022 року у справі №234/7297/20, від 09 лютого 2023 року у справі №640/7029/19.
Таким чином, судом встановлено, що для отримання позики відповідач самостійно здійснила реєстрацію на Сайті первісного кредитора, за наслідком чого отримала облікові дані (логін та пароль) до особистого кабінету клієнта, де подала електронну заявку на отримання кредиту. Відповідач надала згоду на укладення Договору шляхом реєстрації на Сайті первісного кредитора за наслідком чого отримала логін та направила заявку про отримання позики.
Таким чином, між сторонами було укладено договір на умовах споживчого кредиту, який був укладений в електронному вигляді і виконання відповідачем певних дій по отриманню грошових коштів та їх використанню свідчать про укладення Договору.
Договір є укладеним, оскільки відповідач ввів у відповідне поле на сайті первісного кредитора отриманий ним одноразовий ідентифікатор. Даний договір відповідачем підписаний електронним підписом 04 жовтня 2021 року.
З матеріалів справи вбчається, що ТОВ «МІОЛАН» свої зобов`язання за укладеним договором виконало в повному обсязі надавши позичальнику кошти, проте відповідач свої зобов`язання належним чином не виконала у зв`язку з чим утворилась заборгованість.
26 січня 2022 року було укладено договір № 26-01/2022-83 відповідно до якого ТОВ «МІЛОАН» відступило на користь ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року, що укладений між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 (а.с.17-19).
ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» сплатило на користь ТОВ «МІЛОАН» за Договором факторингу № 26-01/2022-83 від 26 січня 2022 року грошові кошти у сумі 4 097 773 грн. 59 коп. (зворот а.с. 19).
Між сторонами Договору факторингу № 26-01/2022-83, 26 січня 2022 року підписано Акти приймання-передавання Реєстру Боржників в електронному та паперовому вигляді. (а.с. 20).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору факторингу № 26-01/2022-83 26 січня 2022 року, до ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року в розмірі 85 262 грн. 50 коп., яка складається з: 19 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту, 64 262 грн. 50 коп. заборгованість по процентам, 2 000 грн. 00 коп. - заборгованість по комісії (зворот а.с. 20-21, 22). 
Згідно розрахунку заборгованості фізичної особи ОСОБА_1 за кредитним договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року перед ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», станом на 10 січня 2023 року загальна сума заборгованості становить 112 812 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості по основній сумі кредиту 19 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги 64 262 грн. 50 коп., заборгованість з комісії 2 000 грн. 00 коп., нараховані відсотки згідно кредитного договору 27 550 грн. 00 коп. (а.с. 15).
Надалі, 10 січня 2023 року між ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» укладено договір відступлення прав вимоги №10-01/2023, відповідно до якого ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», а останнє набуло право грошової вимог до боржників за договорами позики, у тому числі до ОСОБА_1 за договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року (а.с.23-25).
Між сторонами Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023, 10 січня 2023 року підписано Акт приймання-передавання Реєстру Боржників (зворот а.с. 25).
Відповідно до Реєстру боржників до Договору відступлення прав вимоги №10-01/2023 від 10 січня 2023 року, до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», відступлено право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року в розмірі 112 812 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості по основній сумі кредиту 19 000 грн. 00 коп., заборгованість за відсотками 91 812 грн. 50 коп., заборгованість з комісії 2 000 грн. 00 коп. (а.с. 27-28, 29).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
У договорах про надання фінансового кредиту, укладених з відповідачем, сторонами погоджено всі його істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування позикою, розмір і типи процентних ставок.
Відступлення права вимоги підтверджується витягом з реєстру боржників до договору факторингу, який містить інформацію про відповідача (його прізвище, ім`я, по батькові, РНОКПП, номер договору, суму заборгованості), актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу. 
Відповідно до вимог ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
У частині другій статті 517 ЦК України передбачено, що боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні.
Отже, за змістом наведених положень закону, боржник, який не отримав повідомлення про передачу права вимоги іншій особі, не позбавляється обов`язку погашення заборгованості, а лише має право на погашення заборгованості первісному кредитору і таке виконання є належним. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-979цс15. 
При цьому, як убачається з матеріалів справи, а саме наданого позивачем розрахунку, відповідач не сплачувала заборгованості за укладеним ним договором, ні новому, ні попередньому кредитору, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Відповідно до ст. 518 ЦК України боржник має право висувати вимоги проти нового кредитора у зобов`язанні, заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Статтею 1077, 1078 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому.
Відповідно до ст. 1081 ЦК України клієнт відповідає перед фактором за дійсність грошової вимоги, право якої відступається, якщо інше не встановлено договором факторингу.
Відповідно до ч. 1 ст. 1082 ЦК України боржник зобов`язаний здійснити платіж факторові за умови, що він одержав від клієнта або фактора письмове повідомлення про відступлення права грошової вимоги факторові і в цьому повідомленні визначена грошова вимога, яка підлягає виконанню, а також названий фактор, якому має бути здійснений платіж.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки і боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок. 
Частина 1 ст. 599 ЦК України передбачає, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі статтею 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно розрахунку заборгованості ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» за кредитним договором № 3873898 від 04 жовтня 2021 року, заборгованість станом на 08 квітня 2024 року становить 112 812 грн. 50 коп., яка складається з заборгованості по основній сумі кредиту 19 000 грн. 00 коп., заборгованості по відсотках 91 812 грн. 50 коп., заборгованості з комісії 2 000 грн. 00 коп. (а.с. 16).
Суд констатує, що у позивача, який є новим кредитором згідно з договором факторингу, виникло право вимоги до відповідача про стягнення кредитних коштів у розмірі, який був визначений за умовами укладення договору факторингу, оскільки відповідач, взявши кредитні кошти у ТОВ «МІОЛАН», вчасно їх не повернула.
Матеріали справи свідчать, що належними та допустимими доказами підтверджений факт укладання відповідачем кредитного договору на суму 20 000 грн. 00 коп. у передбаченій законом формі, виконання кредитором умов договору про надання позичальнику кредитних коштів та невиконання останнім зобов`язань з повернення кредитних коштів разом із нарахованими процентами за користування кредитними коштами, а також перехід права вимоги за цим договором до ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», що є підставою для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором на користь позивача.
Стосовно нарахування позивачем процентів за користування кредитними коштами, суд зазначає таке.
За положеннями ч. ч. 1 4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно зі ст. ст. 76, 77, 79, 80, 81 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
З розрахунку заборгованості, наданого позивачем вбачається, що первісним кредитором проведено нарахування процентів з 04 жовтня 2021 року по 09 січня 2022 року на загальну суму 64 262 грн. 50 коп. 
В подальшому, після відступлення права вимоги за Договором факторингу № 26-01/2022-83, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» проведено нарахування відсотків з 26 січня 2022 року по 10 січня 2023 року в розмірі 27 550 грн. 00 коп.
У Договорі про споживичий кредит встановлено строк кредитування 30 днів.
Пунктом 2.3. Договору встановлено порядок Пролонгації строку кредитування.
Згідно пункту 2.3.1.1. Договору, позичальник має право неодноразово продовжувати строк кредитування, за умови, що Кредитодавцем надана така можливість Позичальнику відповідно до розділу 6 Правил надання фінансових кредитів, що розміщені на веб-сайті Товариства miloan.ua за посиланням https://miloan.ua/s/documents і є невід`ємною частиною цього Договору. Для продовження строку кредитування за цим пунктом Позичальник має вчинити дії передбачені розділом 6 Правил, у т.ч. сплати комісію за управління та обслуговування кредиту та певну частку заборгованості по кредиту.
Пунктом 2.3.1.2 Договору визначено, що позичальник може збільшити строк кредитування на кількість днів визначену кредитним договором (індивідуальною частиною) шляхом продовження користування кредитними коштами після завершення строку кредитування (з урахуванням всіх пролонгацій). Таке збільшення (продовження) строку кредитування відбувається кожен раз коли позичальник продовжує користуватись кредитними коштами після спливу раніше визначеного строку кредитування, але загалом не може перевищувати визначену договором (індивідуальною частиною) максимальну кількість днів. У випадку, якщо внаслідок чергового продовження строку кредитування позичальником у спосіб вказаний цим пунктом, загальний період пролонгації на стандартних (базових) умовах перевищить визначену договором максимальну кількість днів, таке продовження здійснюється на кількість днів, що залишилась до досягнення загальним строком пролонгації на стандартних (базових) умовах визначеної договром максимально можливої кількості днів. Користування кредитними коштами припиняється, якщо у Позичальника відсутня заборгованість перед Кредитодавцем за кредитом (тілом кредиту). Якщо позичальник здійснює продовження строку кредитування (пролонгацію) на стандартних (базових) умовах, проценти за користування кредитом протягом періоду на який продовжено строк кредитування нараховуються за стандартною (базовою) ставкою наведеною в п. 1.6 індивідуальної частини Договору.
Пунктом 4.2. Договору про споживчий кредит № 3873898 від 04 жовтня 2021 року, встановлено що, у разі прострочення позичальником зобов`язань зі сплати заборгованості згідно з умовами цього договору, кредитодавець починаючи з дня наступного за датою спливу строку кредитування, з урахуванням пролонгацій та оновлених графіків платежів, що складаються у зв`язку з продовженням строку кредитування (пролонгацією), має право не обов`язок) нарахувати проценти за стандартною (базовою) ставкою передбаченою п. 1.6. Договору в якості процентів за порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України. У випадку нарахування процентів, вважається, що ця умова договору встановлює інший розмір процентів в розумінні ч.2 ст.625 ЦК України, на рівні стандартної (базової) ставки, передбаченої п. 1.6 договору.
При цьому, матеріали справи не містять оновлених графіків платежів, що складаються у разі продовження строку кредитування (пролонгацією), що порушує п. 4.2. Договору, та суду не надано належних доказів вчинення відповідачкою дій, передбачених п.2.3.1.1.,2.3.1.2 Договору, а тому позивачем не доведено факт пролонгації договору на 60 днів у відповідності з умовами кредитного договору.
Частиною 1 статті 625 ЦК України регламентовано, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Поняття «строк договору», «строк виконання зобов`язання» та «термін виконання зобов`язання», згідно із приписами ЦК України, мають різний зміст.
Відповідно до ч.1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. А згідно із ч.2 статті 251 ЦК України, терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами, а термін - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (стаття 252 ЦК України).
Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору (частина перша статті 631 ЦК України). Цей строк починає спливати з моменту укладення договору (частина друга вказаної статті), хоча сторони можуть встановити, що його умови застосовуються до відносин між ними, які виникли до укладення цього договору (частина третя цієї статті). Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (частина четверта статті 631 ЦК України).
Відтак, закінчення строку договору, який був належно виконаний лише однією стороною, не звільняє другу сторону від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання нею її обов`язків під час дії договору.
Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» наведено у статті 530 ЦК України. Згідно із приписами її частини першої, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
З огляду на викладене строк (термін) виконання зобов`язання може збігатися зі строком договору, а може бути відмінним від нього, зокрема коли сторони погодили строк (термін) виконання ними зобов`язання за договором і визначили строк останнього, зазначивши, що він діє до повного виконання вказаного зобов`язання.
Отже, припис абзацу 2 частини першої статті 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
Враховуючи викладене, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги, згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Аналогічні висновки містяться у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16 зробила правові висновки, що проценти відповідно до ст. 1048 ЦК України сплачуються не за сам лише факт отримання позичальником кредиту, а за «користування кредитом» (тобто за можливість позичальника за плату правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу). Зі спливом строку кредитування чи пред`явленням кредитором вимоги про дострокове погашення кредиту кредит позичальнику не надається, позичальник не може правомірно не повертати кошти, а тому кредитор вправі вимагати повернення кредиту разом із процентами, нарахованими відповідно до встановлених у договорі термінів погашення періодичних платежів на час спливу строку кредитування чи пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту у межах цього строку.
Очікування кредитодавця, що позичальник повинен сплачувати проценти за «користування кредитом» поза межами строку, на який надається такий кредит (тобто поза межами існування для позичальника можливості правомірно не сплачувати кредитору борг), виходять за межі взаємних прав та обов`язків сторін, що виникають на підставі кредитного договору, а отже, такі очікування не можуть вважатись легітимними. Отже, припис абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про щомісячну виплату процентів до дня повернення позики у разі відсутності іншої домовленості сторін може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Після спливу строку кредитування регулятивні правовідносини трансформуються в охоронні, а саме у боржника припиняється обов`язок сплачувати проценти за користування кредитом, натомість виникає обов`язок щодо сплати річних процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України.
Вказаних вище висновків Велика Палата Верховного Суду також дійшла у постановах від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 (пункти 53, 54) та від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16 (пункт 6.19).
Велика Палата Верховного Суду вважає, що у цивільних та господарських відносинах, які регулює глава 71 Цивільного кодексу України, важливо дотримати баланс інтересів позичальника та позикодавця в межах кредитних відносин. Принципи справедливості, добросовісності та розумності передбачають, зокрема, обов`язок особи враховувати потреби інших осіб у цивільному обороті, проявляти розумну дбайливість і добросовісно вести переговори (пункт 6.20 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 у справі№ 910/719/19).
Із врахуванням наведених висновків Великої Палати Верховного Суду слід констатувати, що з аналізу змісту даного договору випливає, що ним передбачене нарахування процентів у період після закінчення строку користування кредитом і фактично встановлено продовження нарахування процентів за користування кредитом у тому ж розмірі, що вони мали нараховуватися протягом встановленого договором строку користування кредитом.
З огляду на викладене, вимога позивача про необхідність стягнення процентів нарахованих первісним кредитором за користування кредитом починаючи з 04 листопада 2021 року по 09 січня 2022 року на загальну суму 56 762 грн. 50 коп. та в подальшому, після відступлення права вимоги за Договором факторингу № 26-01/2022-83, нарахування процентів ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» з 26 січня 2022 року по 10 січня 2023 року в розмірі 27 550 грн. 00 коп. не ґрунтуються на нормі закону.
Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується. У разі якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання, та зазначеного позивачем максимального розміру стягуваних сум нарахувань. Якщо з поданого позивачем розрахунку неможливо з`ясувати, як саме обчислено заявлену до стягнення суму, суд може зобов`язати позивача подати більш повний та детальний розрахунок. При цьому суд в будь-якому випадку не позбавлений права зобов`язати відповідача здійснити і подати суду контррозрахунок (зокрема, якщо відповідач посилається на неправильність розрахунку, здійсненого позивачем).
Аналогічний висновок зазначений у постанові Касаційного Цивільного Суду Верховного Суду від 12 жовтня 2023 року у справі № 308/3956/15-ц.
Таким чином суд наводить свій розрахунок. 
Сторонами вказаного кредитного договору було погоджено проценти за користування кредитом: 7 500 грн. 00 коп, які нараховуються за ставкою в розмірі 1,25% на день від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом, строк кредитування 30 днів.
Отже, нарахування відсотків у даному договорі має відбуватися наступним чином: з 04 жовтня 2021 року по 03 листопада 2021 року заборгованість за відсотками складає 7 500 грн. 00 коп. (20 000 грн. х 1,25 % х 30). 
Суд враховує, що відповідачем 03 листопада 2021 року сплачено 1 900 грн. 00 коп. (а.с.14) в рахунок погашення заборгованості за відсотками, тому загальна сума заборгованості за відсотками складає 5 600 грн. 00 коп.
Відповідно до частини першої статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.
Частинами першою, другою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно із частиною другою статті 615 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Частиною 1 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 1049, 1050, 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти) у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядку, що встановлені договором, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Щодо нарахування комісії за видачу кредиту, суд зазначає таке.
Укладеним між сторонами договором передбачена комісія, пов`язана з наданням кредиту - 2000 грн. 00 коп., яка нараховується кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно графіка платежів. 
Суд звертає увагу, що законодавство, яке регулює порядок укладення договорів споживчого кредитування в Україні, зазнало змін у 2017 році з прийняттям Закону України «Про споживче кредитування». До цього часу судова практика у питанні можливості встановлення кредитором комісії в кредитному договорі захищала боржника як слабку сторону в кредитних правовідносинах. Однак з прийняттям в 2017 році Закону України «Про споживче кредитування» змінилася і судова практика. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні, зокрема, загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та/або супутні послуги кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб.
Відповідно до ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» для цілей обчислення реальної річної процентної ставки та денної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом.
До загальних витрат за споживчим кредитом включаються: доходи кредитодавця у вигляді процентів; комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо; інші витрати споживача на додаткові та/або супутні послуги, які підлягають сплаті на користь кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб згідно з вимогами законодавства України та/або умовами договору про споживчий кредит (платежі за послуги кредитного посередника, страхові та податкові платежі, збори на обов`язкове державне пенсійне страхування, біржові збори, платежі за послуги державних реєстраторів, нотаріусів, інших осіб тощо). 
Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі № 363/1834/17 зауважила, що немає підстав вважати умову конкретного кредитного договору про встановлення плати за управління кредитом нікчемною, ані з огляду на приписи статті 21 Закону України «Про захист прав споживачів», ані з огляду на приписи статті 228 ЦК України.
Як вбачається з укладеного договору комісія за надання кредиту є складовою загальної вартості кредиту для споживача, є чітко визначеною у грошовому виразі та доведена до відома позичальника до укладення договору, що відповідає вимогам Закону України «Про споживче кредитування».
Суд розцінює сплату відповідачем комісії за надання кредиту у розмірі 2 000 грн. 00 коп., як оплату за супутню послугу на користь кредитного посередника, а тому вважає її нарахування відповідачу обгрунтованим.
Таким чином з відповідача на користь позивача підлягає стягненню комісія, пов`язана з наданням кредиту 2 000 грн. 00 коп. 
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню на суму 26 600 грн. 00 коп., з яких заборгованість за тілом кредиту становить 19 000 грн. 00 коп., заборгованість по відсотках в розмірі 5 600 грн. 50 коп., заборгованість за комісією в розмірі 2 000 грн. 00 коп.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд приходить до наступного висновку.
Згідно з ч. 2 та ч. 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На виконання вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України позивачем надано Договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, укладений між АО «Лігал Ассістанс» та ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»; прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявку про надання юридичної допомоги № 68 від 01 березня 2024 року до договору № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, згідно з якою ціна з надання усної консультації з вивчення документів складає 4 000 грн. (2 години вартістю по 2 000 грн.), ціна на підготовку пропозицій складає 6 000 грн., (3 години вартістю по 2 000 грн.), ціна складання позовної заяви про стягнення боргу для подачі до суду - 15 000 грн. (5 годин по 3 000 грн.), Витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 08 березня 2024 року, згідно з яким загальна вартість наданих послуг складає 15 000 грн. (а.с.44, 46, 47).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Вирішуючи питання про стягнення понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що наявні у матеріалах справи: Договір про надання правової допомоги № 02-01/2023 від 02 січня 2023 року, прайс-лист АО «Лігал Ассістанс»; заявка про надання юридичної допомоги № 68 від 01 березня 2024 року та Витяг з акту № 4 про надання юридичної допомоги від 08 березня 2024 року, є підставою для відшкодування судом витрат на професійну правничу допомогу.
Верховний Суд наголошує, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137, ч.8 статті 141 ЦПК України). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Об`єднаної палати Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, додатковій постанові Верховного Суду від 28 травня 2021 року у справі №727/463/19, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №317/1209/19, від 03 лютого 2021 року у справі №554/2586/16-ц, від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18.
Відповідно до положень ч. 4, 5 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на правову допомогу, суд вважає за можливе з урахуванням складності справи, обсягу виконаних представником позивача робіт, часом, витраченим на виконання цих робіт, ціни позову, вагомості агрументів заперечення представника відповідача, зменшити розмір витрат на правову допомогу, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача до 5 000 грн. 00 коп. 
Тому, суд приходить до висновку, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» у розмірі 5 000 грн. 00 коп.
Позивач просить стягнути із відповідача 112 812 грн. 50 коп. Водночас судом вирішено стягнути 26 600 грн. 00 коп., що становить 23,58%.
Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог у розмірі: 714 грн. 00 коп. (3 028 грн. 00 коп. х 23,05%).
Керуючись 2, 5, 10-13, 18, 141, 258-259, 206, 263-265, 273, 435 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926), заборгованість в сумі 26 600 (двадцять шість тисяч шістсот) грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926), 714 грн. 00 коп. в рахунок сплаченого судового збору та 5 000 грн. 00 коп. витрат на правову допомогу.
Відомості про учасників справи відповідно до п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР», місцезнаходження: 01133, м. Київ, вул. Мечникова, 3, офіс 306, код ЄДРПОУ 44276926.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому не було вручено рішення у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя         Хоменко Л.В.