ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

13 квітня 2026 року 	м.Дніпро	справа № 280/6044/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді Баранник Н.П.,
суддів: Малиш Н.І., Щербака А.А., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 280/6044/25 (суддя Лазаренко М.С., справа розглянута за правилами спрощеного позовного провадження, в порядку письмовому провадженні) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними та скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати такими що видані з перевищенням владних повноважень та протиправними накази тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 №177/нагд від 10.06.2025 та №13/нод від 12.06.2025 та скасувати їх;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 (далі - відповідач) нарахувати та виплатити грошові кошти в сумі, в якій не було здійснено виплати офіцеру юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковнику юстиції ОСОБА_1 на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.06.2025 року №13/нод “Про результати службового розслідування”.
В обґрунтування позову позивач зазначав, що військовою частиною НОМЕР_1 було проведено службове розслідування, яким встановлено вину позивача у формі неповаги до посадових осіб з числа командування військової частини НОМЕР_1 та інших співслужбовців, що вчинено шляхом подачі рапортів із завідомо неправдивою інформацією щодо неналежного забезпечення участі представників частини у судовому засіданні 05.06.2025 о 10 год. 00 хв. у справі №440/9723/24, що стало наслідком штучного загострення ситуації, яка не мала проблемних ознак та збільшення робочого та емоційного навантаження в колективі. Зазначені висновки позивач вважає незаконними та такими, що видані з перевищенням військовою службовою особою влади чи службових повноважень. Зазначені порушення, на думку позивача, свідчать про проведення службового розслідування без повного та всебічного дослідження обставин, додержання норм чинного законодавства.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року в задоволенні позовних вимог позивача було відмовлено.
Із рішенням суду першої інстанції не погодився позивач, ним була подана апеляційна скарга. В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог повністю.
В обґрунтування доводів скарги скаржник вказує на порушення вимог Порядку проведення службового розслідування, оскільки розслідування відбулося без безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення. Звертає увагу на наявність зацікавленості та конфлікту інтересів безпосередньо у т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 полковника ОСОБА_2 , в частині призначення проведення службового розслідування в межах військової частини НОМЕР_1 . Позивач зазначає, що не забезпечувався будь-якою технікою у військовій частині НОМЕР_1 , тому був вимушений користуватись власними ноутбуком у службовій діяльності. Оскільки позивач належним чином не був забезпечений комп`ютерною технікою для службового користування, останній не міг підключитися до захищеної телекомунікаційної системи Збройних Сил України власними засобами.
Представник відповідач подав письмовий відзив на апеляційну скаргу позивача. У відзиві зазначає, що погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає рішення у справі законним і обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги позивача безпідставними. Просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, апеляційну скаргу - без задоволення.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
З матеріалів справи вбачається, що на підставі наказу тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) полковника ОСОБА_2 від 10.06.2025 №177/нагд "Про призначення службового розслідування" було проведено службове розслідування з перевірки інформації згідно рапорту підполковника юстиції ОСОБА_1 щодо неналежного забезпечення участі представників військової частини НОМЕР_1 у судових засіданнях.
За результатами службового розслідування складено акт, закінчений 12.06.2025.
Стосовно позивача було встановлено наступні обставини.
Згідно рапорту тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира - начальника юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковника юстиції ОСОБА_1 від 06.06.2025 (реєстр. від 09.06.2025 №1858/р) стало відомо, що в порушення вимог пунктів 4.2, 4.3 Інструкції з ППР №744 не забезпечено участь уповноваженої особи (його особисто) на представництво інтересів військової частини НОМЕР_1 у судовому засіданні по справі №440/9723/24, яке було призначено на 10 год 00 хв 05.06.2025, а саме: не направлено у службове відрядження, не надано транспортний засіб та не забезпечено переїзними документами, про що він вимагав згідно попередньо написаного рапорту від 04.06.2025 (реєстр. від 05.06.2025 №1826/р). Зазначив, що вказані порушення створюють ризики прийняття судових рішень не на користь військової частини НОМЕР_1 , що в свою чергу неминуче призведе до нанесення матеріальних збитків та перевидатків з державного бюджету.
Рапорт від 04.06.2025 (реєстр. від 05.06.2025 №1826/р) було подано на розгляд т.в.о. командира військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_2 через адміністративний відділ приблизно о 16:15 04.06.2025, тобто вже після крайньої партії документів за добу, які подаються на розгляд командирові о 16:00 щодня.
В ході проведення службового розслідування встановлено, що підполковник юстиції ОСОБА_1 успішно приймав участь в судових засіданнях у справі №440/9723/24 в режимі відеоконференції, подавав до суду відповідні заяви про участь в режимі відеоконференції, які були задоволені. Такі обставини дають підстави зробити висновок, що необхідність у відрядженні, перевезенні та особистій участі підполковника юстиції ОСОБА_1 у судовому засіданні була відсутня.
Службовим розслідуванням встановлено наступні неправомірні дії у формі прямого умислу підполковника юстиції ОСОБА_1 :
незважаючи на завчасно встановленим порядком сплановану власну участь у судовому засіданні по справі №440/9723/24 на 10:00 05.06.2025 у режимі відеоконференції (із подальшою успішною реалізацією свого задуму), усвідомлюючи відсутність необхідності прибуття у засідання особисто, та в супереч вимогам ч.4 та ч.9 ст.18, ст.195, п.п.15.17 п.1 розділу VII Кодексу адміністративного судочинства, безпідставно, імовірно з мотивів неприязного ставлення до командування військової частини НОМЕР_1 та з метою помсти, підполковником юстиції ОСОБА_1 подавалися відповідні рапорти від 04.06.2025 із завідомо неправдивою інформацією щодо необхідності забезпечення фактичної участі представника частини у судовому засіданні та від 06.06.2025 із завідомо неправдивою інформацією щодо ризиків прийняття рішення не на користь частини, що стало наслідком штучного загострення ситуації, яка не мала проблемних ознак (ризиків/загроз), та збільшення робочого та емоційного навантаження в колективі;
вищевикладене також суперечить загальним принципам логіки, оскільки, як вже раніше зазначалося, участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції не передбачала фактичного (фізичного) прибуття в залу судових засідань №3 Другого ААС, а обраний формат (в режимі відеоконференції) представлення інтересів частини в суді (за умови якісної правової підготовки до засідань) не передбачав загрози винесення судових рішень не на користь частини, нанесення матеріальних збитків та перевидатків з державного бюджету.
Встановлено порушення підполковником юстиції ОСОБА_1 вимог ст. 4 Дисціплінарного статуту Збройних Сил України, а також ст. 6, 11, 26, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України.
Наказом тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.06.2025 №13/нод про результати службового розслідування службове розслідування завершено.
За порушення вимог статей 6, 11, 49 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, статті 4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, за прояв неповаги до посадових осіб з числа командування військової частини НОМЕР_1 та інших співслужбовців, що вчинено шляхом подачі рапортів із завідомо неправдивою інформацією щодо неналежного забезпечення участі представників частини у судовому засіданні о 10:00 05.06.2025 по справі №440/9723/24, що стало наслідком штучного загострення ситуації, яка не мала проблемних ознак (ризиків/загроз), та збільшення робочого та емоційного навантаження в колективі, підполковника юстиції ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накласти на нього дисциплінарне стягнення «догана».
Вважаючи накази тимчасово виконуючого обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) №177/нагд від 10.06.2025 та №13/нод від 12.06.2025 протиправними, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, вказав, що порушення, виявлені під час службового розслідування, знайшли своє підтвердження під час судового розгляду.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, враховуючи наступне.
Відповідно до ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до п.п. 1, 4 ст. 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців визначаються цим та іншими законами, відповідними положеннями про проходження військової служби, що затверджуються Президентом України, та іншими нормативно-правовими актами.
Загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини визначені Статутом Збройних Сил України, затвердженого Законом України "Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України" від 24.03.1999.
Положення Статуту Збройних Сил України поширюються на військовозобов`язаних та резервістів під час проходження ними зборів.
Відповідно статті 11 Статуту Збройних Сил України необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, які перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини, не допускати порушень, пов`язаних із дискримінацією за ознакою статі, сексуальним домаганням, насильством за ознакою статі, правопорушень проти статевої свободи та статевої недоторканості; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Відповідно до статті 16 Статуту Збройних Сил України кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Сутність військової дисципліни, обов`язки військовослужбовців щодо її додержання, види заохочень та дисциплінарних стягнень, права командирів щодо їх застосування, а також порядок подання і розгляду заяв, пропозицій та скарг визначає Дисциплінарний статут Збройних Сил України, який затверджений Законом України «Про Дисциплінарний статут Збройних Сил України» (далі по тексту - Дисциплінарний статут).
За приписами статей 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна - це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених військовими статутами та іншим законодавством України. Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту передбачено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги військових статутів, накази командирів; бути пильним, зберігати державну та військову таємницю; додержуватися визначених військовими статутами правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків (ч.3 ст.5 Дисциплінарного статуту).
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту ЗСУ в разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності - накласти дисциплінарне стягнення.
Відповідно до статті 48 Дисциплінарного статуту ЗСУ на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Аналіз наведених положень Дисциплінарного статуту ЗСУ дає підстави дійти висновку про те, що підставою для застосування до військовослужбовця дисциплінарного стягнення є невиконання або неналежне виконання військовослужбовцем своїх службових обов`язків, порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку. При цьому обрання виду стягнення за дисциплінарний проступок перебуває в площині дискреційних повноважень суб`єкта його накладення.
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності (ч.2 ст.45 Дисциплінарного статуту). Порядок накладення дисциплінарних стягнень встановлено статтями 83-95 Дисциплінарного статуту.
Відповідно до статті 84 Дисциплінарного статуту прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Згідно статті 85 Дисциплінарного статуту службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог статті 86 Дисциплінарного статуту якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир приймає рішення про накладення дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за №1503/31371 (далі - Порядок № 608).
Згідно з пунктом 1 розділу II Порядку № 608 за рішенням відповідного командира (начальника) службове розслідування може призначатися за письмовим рапортом (доповідною або пояснювальною запискою) військовослужбовця з метою зняття безпідставних, на його думку, звинувачень або підозри.
Відповідно до пункту 1 розділу ІІІ Порядку №608 рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення. Інші посадові (службові) особи у разі необхідності звертаються за підпорядкованістю з клопотанням про призначення службового розслідування.
Так, наказ про призначення службового розслідування було прийнято тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 відносно тимчасово виконуючого обов`язки помічника командира - начальника юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковника юстиції ОСОБА_1 по факту перевірки достовірності щодо зазначеній інформації в рапорті від 06.06.2025 про неналежне забезпечення участі представників військової частини НОМЕР_1 в судових засіданнях.
З врахуванням зазначеного, судом не вбачається ознак його протиправності у зв`язку з перевищенням службових повноважень.
Відповідно до пункту 12 розділу ІІІ Порядку №608 до участі у проведенні службового розслідування заборонено залучати осіб, які є підлеглими військовослужбовця, стосовно якого проводиться службове розслідування, осіб, які брали участь у правопорушенні або особисто зацікавлені у результатах розслідування.
Позивач стверджує, що визначена відповідальна особа за проведення службового розслідування майор ОСОБА_3 у минулому був підлеглим тимчасово виконуючому обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковнику ОСОБА_2 та перебувають у товариських відносинах, а тому відповідальна особа за проведення службового розслідування особисто зацікавлена у результатах розслідування.
Відповідач не заперечує підлеглість у минулому майора ОСОБА_3 та зазначає, що шанобливе ставлення не є підставою для обмеження у проведенні службового розслідування, а його результати упередженими та необ`єктивними.
Однак, матеріали справи не свідчать про особисту зацікавленість майора ОСОБА_3 у результатах розслідування, в тому числі яка ґрунтується на відносинах з полковником ОСОБА_2 . Зазначені позивачем обставини сформовані виключно на припущеннях та не підтверджуються будь-якими доказами.
Щодо посилання скаржника на те, що на момент виникнення спірних правовідносин його безпосереднім начальником був помічник командира – начальник юридичної служби військової частини НОМЕР_2 (військова частина, якій підпорядкована в/ч НОМЕР_1 ).
Частиною 2 статті 99 Статуту внутрішньої служби визначено, що помічник командира з правової роботи підпорядковується командирові військової частини, а вказівками юридичної служби вищого рівня він керується.
Таким чином, безпосереднім начальником для помічника командира з правової роботи – начальника юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 є командир військової частини НОМЕР_1 .
Факт прийняття рішення тимчасово виконуючим обов`язки командира військової частини НОМЕР_1 полковником ОСОБА_2 у вигляді видачі наказу про призначення службового розслідування, проставлення резолюції на акті службового розслідування, а також підписання наказу за результатами проведеного службового розслідування, і є підтвердженням участі безпосереднього начальника у проведенні зазначеного службового розслідування.
Крім того, акт службового розслідування від 12.06.2025 був перевірений на відповідність вимогам чинного законодавства та погоджений штатним помічником командира – начальником юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковником юстиції ОСОБА_4 , який є безпосереднім начальником по відношенню до офіцера юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 підполковника юстиції ОСОБА_1 , що також є підтвердженням участі безпосереднього начальника у проведенні зазначеного службового розслідування.
Аналіз матеріалів службового розслідування дає підстави зробити висновок, що воно було проведено без порушень вимог пункту 12 розділу ІІІ Порядку №608.
В даному випадку не встановлено суттєвих порушень процедури призначення та проведення спірного службового розслідування, що в сукупності можуть бути підставою для скасування зроблених висновків стосовно позивача.
Також, незгода позивача зі спірним наказом пов`язана із висновками про неправдивість зазначених ним відомостей у рапорті від 06.06.2025 про неналежне забезпечення участі представників військової частини НОМЕР_1 . Такі відомості позивач вважає достовірними та такими, що у повній мірі висвітлюють ситуацію, що виникла в процесі розгляду судової справи №440/9723/24.
З цього приводу колегія суддів зазначає наступне.
Наказом Міністерства Оборони України від 30 грудня 2016 року № 744 затверджено Інструкцію з організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів Міністерства оборони України, Збройних Сил України у судах та інших державних органах, виконання судових рішень (далі – Інструкція).
Відповідно до пункту 1.2 Інструкції з метою забезпечення належної організації претензійної та позовної роботи, самопредставництва, представництва інтересів у судах та інших державних органах, виконання рішень судів керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири ( начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств зобов`язані: 
- постійно здійснювати заходи щодо усунення причин та умов, які стали підставами для звернення з позовами (скаргами) до суду; 
- видавати накази про призначення посадових (службових) осіб, відповідальних за ведення претензійної та позовної роботи, здійснення самопредставництва, представництва інтересів у судах та інших державних органах і виконання рішень судів; 
- забезпечувати належний облік, опрацювання та аналіз судових справ і документів виконавчого провадження; 
- забезпечувати належний захист інтересів структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств під час розгляду судових справ, оскарження в апеляційному та касаційному порядку всіх рішень (за винятком випадків, передбачених цією Інструкцією), прийнятих не на користь Міністерства оборони України (далі - Міноборони) та Збройних Сил України (далі - Збройні Сили), за необхідності вживати належних заходів щодо поновлення строків на апеляційне та касаційне оскарження; 
- організовувати ефективну взаємодію з органами прокуратури щодо захисту інтересів держави в особі Міноборони та Збройних Сил в судах; 
- організовувати взаємодію із органами державної виконавчої служби України та органами Державної казначейської служби України стосовно виконання судових рішень; 
- вживати всіх заходів для своєчасного опрацювання виконавчих документів та виконання судових рішень, які набрали законної сили, в тому числі тих, де стороною виступає Міноборони та Збройні Сили; - притягувати до відповідальності осіб, з вини яких заподіяна шкода.
Службовим розслідуванням встановлено, що в період з 02.05.2025 по 23.05.2025 (включно), з 26.06.2025 по 08.06.2025 (включно) позивач тимчасово виконував обов`язки помічника командира – начальника юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 . В зазначені періоди штатний розпис юридичного відділу складав 1 особу. На позивача зокрема покладено обов`язки представляти інтереси військової частини в судах.
Розділом 4 Інструкції визначено порядок організації самопредставництва, представництва інтересів у судах та інших державних органах.
Пунктом 4.1 Розділу 4 Інструкції визначено, що для здійснення самопредставництва особам, уповноваженим діяти від імені юридичної особи (самопредставництво), оформлюються: витяги із положень, які передбачають самопредставництво юридичної особи, та наказів про самопредставництво; довідки, які підтверджують перебування уповноваженої особи на військовій службі (роботі) або витяги із наказів про призначення на посаду; витяги з посадових інструкцій (функціональних обов`язків).
Відповідно пункту 4.3 Розділу 4 Інструкції для забезпечення належного самопредставництва, представництва керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири (начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств мають право: 
визначати осіб, уповноважених діяти від імені юридичної особи (самопредставництво), або уповноважених представників для здійснення самопредставництва, представництва в судах та інших державних органах; 
видавати (підписувати) довіреності на ім`я визначених ними осіб, уповноважених діяти від імені юридичної особи (самопредставництво), або представників, які здійснюватимуть самопредставництво, представництво відповідних структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, військових частин (установ, організацій), підприємств у судах в порядку, установленому цією Інструкції;
видавати (підписувати): витяги із положень, які передбачають самопредставництво юридичної особи, та наказів про самопредставництво; довідки, які підтверджують перебування уповноваженої особи на військовій службі (роботі) або витяги із наказів про призначення її на посаду; витяги з посадових інструкцій (функціональних обов`язків).
Відповідно до абзацу 6 пункту 4.4 Розділу 4 Інструкції, для забезпечення належного самопредставництва, представництва керівники структурних підрозділів Міноборони, Генерального штабу, командири (начальники, керівники) військових частин (установ, організацій), підприємств зобов`язані забезпечити участь особи, уповноваженої діяти від імені юридичної особи (самопредставництво), або уповноваженого представника в судових засіданнях, у тому числі направити їх у службові відрядження, надати службовий транспорт.
Позивач здійснює представництво військової частини НОМЕР_1 у судах на підставі письмової довіреності командира військової частини НОМЕР_1 від 01.02.2025 №1808/10/1976, а також на підставі електронної довіреності за ЕЦП-підписом командира військової частини НОМЕР_1 від 13.02.2025 через майданчик (модуль) «Електронний суд» Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи.
В рамках розгляду в Другому апеляційному адміністративному суді адміністративної справи №440/9723/24 позивач здійснював представництво військової частини НОМЕР_1 , брав участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції поза межами зали судового засідання. Ухвалами суду від 15.04.2025, 22.05.2025, було задоволено його участь в такому режимі.
Відповідно до положень частин 1-5 статті 195 КАС України, учасники справи мають право брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за умови наявності у суді відповідної технічної можливості, про яку суд зазначає в ухвалі про відкриття провадження у справі, крім випадків, коли явка цього учасника справи в судове засідання визнана судом обов`язковою.
Учасники справи беруть участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів та електронного підпису згідно з вимогами Положення про Єдину судову інформаційно-телекомунікаційну систему та/або положень, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).
У зв`язку з набранням чинності Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17.08.2021 №1845/0/15-21, з 05 жовтня 2021 року почали функціонувати підсистеми Електронний кабінет, Електронний суд та підсистема відеоконференцзв`язку, які передбачено Положенням про порядок функціонування окремих підсистем Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, затвердженого рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року №1845/0/15-21(далі - Положення про ЄСІТС).
Згідно з пунктом 45 Положення про ЄСІТС підсистема відеоконференцзв`язку забезпечує учасникам справи можливість брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою свого Електронного кабінету та власних технічних засобів; у приміщенні іншого суду - за допомогою технічних засобів суду; в установі попереднього ув`язнення, установі виконання покарань або медичному закладі - за допомогою технічних засобів, наявних у відповідній установі.
Підсистема відеоконференцзв`язку також забезпечує користувачам можливість брати участь у засіданнях інших органів та установ системи правосуддя в режимі відеоконференції. Особливості порядку проведення таких засідань можуть встановлюватися відповідними органами та установами системи правосуддя.
Інструкція користувача підсистеми відеоконференцзв`язку розробляється адміністратором ЄСІТС та розміщується на вебсторінці технічної підтримки користувачів ЄСІТС за вебадресою https://wiki.court.gov.ua.
Відповідно до пункту 46 Положення про ЄСІТС за наявності в суді технічної можливості учасник справи у порядку, встановленому процесуальним законом, може брати участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів. Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, який подав відповідну заяву.
Згідно з пунктом 49 Положення про ЄСІТС для участі в судовому засіданні в режимі відеоконференції учасник справи повинен попередньо зареєструватися в Електронному кабінеті. Учасник справи також повинен перевірити наявні у нього власні технічні засоби на відповідність технічним вимогам, визначеним Інструкцією користувача підсистеми відеоконференцзв`язку, для роботи із системою відеоконференцзв`язку.
Таким чином, належним забезпеченням участі представника у судових засіданнях є створення технічної можливості брати таку участь в режимі відеоконференції поза межами зали судового засідання або направити таку особу у службове відрядження, надавши службовий транспорт, для особистої участі.
Для з`ясування наявності на балансі в юридичному відділі військової частини НОМЕР_1 техніки, необхідної для участі в судових засіданнях в режимі відеоконференції судом було витребувано у відповідача відомості щодо забезпечення комп`ютерною технікою станом на час виникнення спірних правовідносин, в тому числі за допомогою якої наявна технічна можливість у представників брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Відповідачем повідомлено, що на балансі юридичного відділу військової частини НОМЕР_1 обліковується оргтехніка, що передана у тимчасове користування для службових потреб по теперішній час, що підтверджується відповідними накладними про отримання, а саме: копія накладної від 21.10.2023 №430 про отримання ноутбуку ОСОБА_4 (начальником юр.відділу); копія накладної від 14.08.2023 №324 про отримання принтеру ОСОБА_4 (начальником юр.відділу); копія накладної від 14.08.2023 №309 про отримання ноутбуку ОСОБА_5 (старшим офіцером юр.відділу); копія накладної від 21.10.2023 №392 про отримання ноутбуку ОСОБА_1 (офіцером юр.відділу).
Так, накладною від 21.10.2023 №392 підтверджено, що позивач отримав у користування ноутбук ASUS ExpertBook BI500CEAE NANXCV060473429.
Щодо наданого позивачем акту прийому-передачі майна від 15.06.2023 встановлено, що він був сформований раніше, ніж накладна від 21.10.2023 №392, а тому не може бути належним доказом, який підтверджує відсутність у позивача можливості брати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції.
Також, на підтвердження наявності у позивача доступу з робочого місця до мережі Інтернет, надано довідку від 07.08.2025 №1808/6/11747, згідно якої на місці постійної дислокації військової частини НОМЕР_1 розгорнуто мережу бездротового доступу Wi-Fi для використання в повсякденній діяльності посадовими особами штабу.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що зібрані докази в сукупності дають підстави зробити висновок, що участь позивача на робочому місці в судових засіданнях, як представника військової частини НОМЕР_1 , була належним чином забезпечена необхідною комп`ютерною технікою та доступом до мережі Інтернет.
Свідчення, що судові засідання відкладались у зв`язку виникненням технічних проблем з боку представника військової частини НОМЕР_1 , наявність суттєвих проблем з підключенням, якістю звуко-відеозапису відсутні.
Позивачем не пояснюються конкретні обставини, які дають підстави вважати, що його запланована участь в судових засіданнях в режимі відеоконференції неможлива, та не надаються докази до суду, що таку участь позивач як представник не приймав через об`єктивні перепони.
Лише з посиланням на абзац 6 пункту 4.4 Розділу 4 Інструкції, позивач вважає, що він мав особисто приймати участь в судових засіданнях, а командир мав на цій підставі відправити його у службове відрядження та забезпечити транспорт до місця проведення судового засідання.
Водночас, аналіз вищезазначеної норми дає підстави зробити висновок, що форма забезпечення участі представника військової частини в судових засіданнях у вигляді направлення у службове відрядження та транспортування не є імперативно визначеним способом.
Так, належна участь представника військової частини в судових засіданнях може бути забезпечена в тому числі в режимі відеоконференції, надавши необхідні технічні засоби.
В ході проведення службового розслідування позивач не надав жодних пояснень щодо поставлених йому питань, в тому числі які стосувались причин необхідності особисто прийняти участь в судовому засіданні.
До того ж, під час проведення службового розслідування позивач не пояснив своїх дій, які полягали у подачі рапорту про забезпечення участі в кінці робочого дня за день до судового засідання, яке відбудеться о 10 год. 00 хв., коли таку участь було задоволено ухвалою суду від 22.05.2025.
Службовим розслідуванням встановлено вину позивача у формі прямого умислу, імовірним неприязним ставленням до командування військової частини НОМЕР_1 , надавши командиру військової частини в рапортах від 04.06.2025 та 06.06.2025 завідомо неправдиву інформацію щодо необхідності забезпечення особистої участі позивача в судовому засіданні та повідомлення про ризики прийняття рішення не на користь військової частини, нанесення збитків та перевидатків з державного бюджету, що мало наслідком штучного загострення ситуації, яка не мала проблемних ознак (ризиків/загроз), та збільшення робочого та емоційного навантаження в колективі.
Щодо встановленого службовим розслідуванням форми та змісту дисциплінарного проступку, слід зазначити наступне.
Згідно зі ст. 5 Дисциплінарного Статуту, за стан військової дисципліни у з`єднанні, військовій частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стан військової дисципліни у військовій частині (підрозділі), закладі, установі та організації визначається здатністю особового складу виконувати в повному обсязі та в строк поставлені завдання, морально-психологічним станом особового складу, спроможністю командирів підтримувати на належному рівні військову дисципліну.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України "Про оборону України".
Діяльність командира щодо підтримання військової дисципліни оцінюється не кількістю накладених ним дисциплінарних стягнень, а виконанням обов`язків з додержанням вимог законів і статутів Збройних Сил України, повним використанням дисциплінарної влади для наведення порядку і запобігання порушенням військової дисципліни.
Кожний військовослужбовець зобов`язаний сприяти командирові у відновленні та постійному підтриманні порядку й дисципліни.
Командир, який не забезпечив додержання військової дисципліни та не вжив заходів для її відновлення, несе встановлену законом відповідальність.
З метою встановлення зазначених в рапорті позивача від 06.06.2025 обставин, командиром військової частини НОМЕР_1 було призначено службове розслідування, яким встановлено недостовірність вказаних позивачем обставин, відсутність необхідності вчиняти будь-які інші дії щодо забезпечення участі позивача у судовому засіданні, що призвело до безпідставного звинувачення командира військової частини НОМЕР_1 у неналежному виконанні своїх посадових обов`язків, штучного створення напруження в колективі.
Зазначене є порушенням військової дисципліни в частині прояву неповаги до командира.
Таким чином, позивачем не доведено факт незадовільного забезпечення командиром військової частини НОМЕР_1 його участі у судових засіданнях, неправомірності оскарженого наказу, порушення порядку проведення службового розслідування, а тому підставі для скасування оскарженого наказу були відсутні.
Позовні вимоги про нарахування та виплати грошових коштів, в які не було здійснено на підставі наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 12.06.2025 №13/нод «Про результати службового розслідування» також не підлягали задоволенню, оскільки судом не встановлено ознак протиправності призначеного дисциплінарного стягнення.
Крім того, у зазначеному наказі відсутні будь-які відомості щодо обмеження виплати позивачу грошового забезпечення в результаті накладення дисциплінарного стягнення.
З урахуванням викладеного суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги позивача правильних висновків суду не спростовують, в задоволенні скарги слід відмовити.
З урахуванням вимог ст.139 КАС України, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 16 вересня 2025 року у справі № 280/6044/25 – залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає, відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України.

Головуючий - суддя Н.П. Баранник 

суддя Н.І. Малиш 

суддя А.А. Щербак