ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 595/424/26 пров. № А/857/25872/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Шавеля Р.М.,
суддів Довгої О.І. та Шинкар Т.І.,
з участю секретаря судового засідання - Нагибайло Т.О.,

а також сторін (їх представників):
від позивача – Ковалівський Б.В.;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника адвоката Ковалівського Богдана Володимировича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 28.04.2026р. в адміністративній справі за позовом представника адвоката Ковалівського Богдана Володимировича, діючого на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови по справі про адміністративне правопорушення щодо порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію в особливий період (суддя суду І інстанції: Созанська Л.І., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 09 год. 36 хв. 28.04.2026р., м.Бучач Тернопільської обл.; дата складання повного рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

02.04.2026р. за допомогою системи «Електронний суд» представник адвокат Ковалівський Б.В., діючий на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив скасувати постанову від 27.03.2026р. у справі про адміністративне правопорушення, винесену тимчасово виконуючим обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 / Демчуком Р.Г., якою на позивача накладено штраф у розмірі 17000 грн. за ч.3 ст.210-1 КУпАП; закрити провадження у справі відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст.210-1 КУпАП; стягнути на користь позивача з відповідача понесені судові витрати (а.с.1-3).

Згідно ухвали суду від 03.04.2026р. відкрито провадження у справі та вирішено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, визначених для окремої категорії термінових справ (а.с.13 і на звороті).

Рішенням Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 28.04.2026р. в задоволенні заявленого позову відмовлено (а.с.55-58).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив представник адвокат Ковалівський Б.В., діючий на підставі на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким заявлений позов задовольнити (а.с.64-70).
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що докази вчинення позивачем порушення вимог ч.3 ст.210-1 КУпАП (непроходження повторного медичного огляду до 05.06.2025р.) відповідач не представив; на вимогу суду ІНФОРМАЦІЯ_3 не надав рішення військово-лікарської комісії /ВЛК/, свідоцтво про хворобу чи інший документ про визнання позивача обмежено придатним до військової служби. Надані ж документи свідчать лише про визнання позивача непридатним до військової служби.
Звідси, відповідач не довів ключову передумову для притягнення позивача до відповідальності за ч.3 ст.210-1 КУпАП, а саме належність ОСОБА_1 до кола осіб, на яких поширювався обов`язок проходження повторного медичного огляду до 05.06.2025р.
Також подача заяви позивача і добровільна сплата штрафу не є відмовою від права на судове оскарження спірної постанови, не усуває обов`язок суду перевірити правильність притягнення позивача до відповідальності.
Окрім цього, суд не надав належної оцінки дотриманню строків притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника позивача на підтримання поданої скарги, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів приходить до переконання, що подана скарга не підлягає до задоволення, з наступних мотивів. 

Як встановлено під час судового розгляду, позивач ОСОБА_1 є військовозобов`язаним відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.48-49).
Згідно облікованих даних ОСОБА_1 за результатами проходження військово-лікарської комісії визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час - діагноз за графою І ст.19 «б» розкладу хвороб (реєстраційна дата рішення ВЛК 19.11.2015р.) (а.с.21).
25.03.2026р. ОСОБА_1 звернувся до ІНФОРМАЦІЯ_5 із заявою в електронній формі від 25.03.2026р., згідно якої вказав про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме: непроходження ВЛК; визнав факт допущеного порушення, надав згоду на притягнення його до адміністративної відповідальності за його відсутності (а.с.22).
27.03.2026р. тимчасово виконуючий обов`язки начальника ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 розглянув матеріали про адміністративне правопорушення зі сторони ОСОБА_1 та виніс постанову № R443330, згідно якої позивач не пройшов ВЛК, чим порушив вимоги п.2 розділу ІІ Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист».
На підставі наведеного, відповідач визнав позивача винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, і наклав на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17000 грн. (а.с.9).
30.03.2026р. позивач сплатив у добровільному порядку протягом 10 днів 50-відсотковий розмір штрафу в сумі 8500 грн. (а.с.23).

Приймаючи рішення по справі та відмовляючи в задоволенні заявленого позову, суд першої інстанції виходив з того, що в період з 04.05.2024р. до 05.06.2025р. у позивача, якого було визнано непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, виник обов`язок повторно самостійно пройти медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Доказів того, що позивач самостійно звертався до ТЦК та СП або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на ВЛК для проходження медичного огляду в спірний період і пройшов медичний огляд до 05.06.2025 року, суду не надано.
Натомість, 25.03.2026р. позивач самостійно звернувся до відповідача із заявою про непроходження ВЛК/відмову від проходження ВЛК.
Отже, викладені обставини свідчать про те, що станом на 25.03.2026р. позивач не мав діючого висновку ВЛК та відмовся від проходження ВЛК, що в свою чергу є порушенням ч.3 ст.210-1 КУпАП.

Колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення заявленого позову правильними та обґрунтованими, з таких причин.

Згідно із абз.11 ст.1 Закону України № 1932-XII від 06.12.1991р. «Про оборону України» особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Особливий період в Україні розпочався з 17.03.2014р., тобто, з моменту оприлюднення Указу Президента України № 303/2014 від 17.03.2014р. «Про часткову мобілізацію».
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022р. в Україні введено воєнний стан, який триває на час вирішення справи в суді апеляційної інстанції.
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.22 Закону України № 3543-XII від 21.10.1993р. «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» громадяни зобов`язані з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строк та місце, зазначені в повістці (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти розвідувальних органів України - за викликом відповідного підрозділу розвідувальних органів України), для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період, направлення для проходження медичного огляду.

Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Згідно із ст.235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

Відповідно до абз.40 п.9 Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, затв. постановою КМ України № 154 від 23.02.2022р. «Про затвердження Положення про територіальні центри комплектування та соціальної підтримки», територіальні центри комплектування та соціальної підтримки відповідно до покладених на них завдань розглядають справи (цілодобово під час проведення мобілізації та/або у період воєнного стану) про адміністративні правопорушення та накладають адміністративні стягнення відповідно та з дотриманням Кодексу України про адміністративні правопорушення.

Як слідує з приписів ч.ч.7-9 ст.258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення в особливий період адміністративних правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, розгляд яких віднесено до компетенції територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, Центрального управління та регіональних органів Служби безпеки України (у частині правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України), уповноваженого Головою Служби зовнішньої розвідки України підрозділу Служби зовнішньої розвідки України (у частинi правопорушень, вчинених військовозобов`язаними Служби зовнішньої розвідки України), якщо особа подала відповідну заяву, в якій вона не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності.
У випадках, передбачених частинами шостою і сьомою цієї статті, уповноважені посадові особи після отримання підтвердних документів про отримання особою виклику або відповідної заяви виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Якщо під час складання постанови у справі про адміністративне правопорушення особа оспорить допущене порушення і адміністративне стягнення, що на неї накладається, уповноважена посадова особа зобов`язана скласти протокол про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 256 цього Кодексу. Цей протокол є додатком до постанови у справі про адміністративне правопорушення. Положення цієї частини не застосовуються у разі притягнення особи до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 185-3 цього Кодексу, правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксованих в автоматичному режимі, безпеки на автомобільному транспорті, зафіксованих за допомогою засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі в автоматичному режимі, та правопорушень, передбачених статтею 132-2 цього Кодексу, або порушень правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксованих у режимі фотозйомки (відеозапису), а також правопорушень, передбачених статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву.

Відповідно до ст.210-1 КУпАП порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, тягне за собою накладення штрафу на громадян від трьохсот до п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.1).
Повторне протягом року вчинення порушення, передбаченого частиною першою цієї статті, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, тягне за собою накладення штрафу на громадян від п`ятисот до семисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від однієї тисячі п`ятисот до двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.2).
Вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період, тягне за собою накладення штрафу на громадян від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян і на посадових осіб органів державної влади, органів місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадських об`єднань - від двох тисяч до трьох тисяч п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян (ч.3).
Вказана редакція ч.3 ст.210-1 КУпАП діє з 19.05.2024р. відповідно до Закону України № 3696-IX від 09.05.2024р. «Про внесення змін до Кодексу України про адміністративні правопорушення щодо удосконалення відповідальності за порушення правил військового обліку та законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію».

З огляду на викладене, закон наділяє повноваженнями щодо складання протоколів про адміністративні правопорушення, які передбачені ст.ст.210, 210-1, 211 КУпАП, визначених посадових осіб територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а винесення постанов за результатами розгляду таких справ – керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.

04.05.2024р. набрав чинності Закон України № 3621-IX від 21.03.2024р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист». Цим документом з положень законодавства про військовий обов`язок і військову службу виключено такі визначення як «обмежено придатний до військової служби» та «непридатний до військової служби в мирний час, обмежено придатний у воєнний час».
Згідно вимог п.2 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» зазначеного Закону громадяни України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані до 5 червня 2025 року пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Такі громадяни зобов`язані самостійно звернутися до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - до Центрального управління або регіональних органів Служби безпеки України, військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - до відповідного підрозділу розвідувальних органів України) або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду.

Відповідно до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затв. наказом Міністерства оборони України № 402 від 14.08.2008р., станом на 19.11.2015р. за даними розкладу хвороб, станів та фізичних вад, що визначають ступінь придатності до військової служби, графою І ст.19 «б» ступінь придатності призовників, військовозобов`язаних визначався як: «непридатні до військової служби в мирний час, обмежено придатні у воєнний час».

Як стверджується матеріалами справи, згідно облікованих даних ОСОБА_1 за результатами проходження військово-лікарської комісії визнаний непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час - діагноз за графою І ст.19 «б» розкладу хвороб (реєстраційна дата рішення ВЛК 19.11.2015р.) (а.с.50).

На підтвердження вказаної обставини відповідач надав облікову картку та результати проходження ВЛК; будь-яких переконливих причин ставити під сумнів вказані документи під час судового розгляду не встановлено.
Сама ж переоцінка вказаних доказів стороною позивача носить суб`єктивний характер і не підтверджена будь-якими доказами (в тому числі військовим квитком або іншим аналогічним документом).

Щодо тверджень представника апелянта про відсутність рішення ВЛК, свідоцтва про хворобу чи іншого документа про визнання позивача обмежено придатним до військової служби колегія суддів враховує, що розглядуваний спір стосується притягнення позивача до адміністративної відповідальності за непроходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби, а не помилковості рішення ВЛК.
Звідси, факт визнання позивача непридатним в мирний час, обмежено придатним у воєнний час - діагноз за графою І ст.19 «б» розкладу хвороб згідно рішення ВЛК 19.11.2015р. колегія суддів вважає доведеним.

У зв`язку із набранням чинності 04.05.2024р. Закону України № 3621-IX від 21.03.2024р. «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» у позивача, якого було визнано непридатним у мирний час, обмежено придатним у воєнний час, виник обов`язок повторно самостійно пройти до 05.06.2025р. медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби.
Доказів того, що позивач самостійно звертався до ІНФОРМАЦІЯ_3 або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного та резервіста з метою отримання направлення на військово-лікарську комісію для проходження медичного огляду в період з 04.05.2024р. до 05.06.2025р. і пройшов медичний огляд до граничної дати, під час судового розгляду не надано.
Водночас, 25.03.2026р. позивач добровільно звернувся до відповідача із заявою про непроходження ВЛК, згідно якої визнав факт допущеного порушення.

За таких обставин факт непроходження позивачем повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби у спірний період знайшов своє підтвердження під час розгляду справи в суді.

Додатково колегія суддів наголошує на тому, що позивач скористався окремим порядком, визначеним приписами ч.ч.7-9 ст.258 КУпАП, за умов якого протокол про адміністративне правопорушення не складався у разі вчинення в особливий період адміністративного правопорушення, передбаченого ч.3 ст.210-1 КУпАП, при цьому позивач подав відповідну електронну заяву, в якій не оспорював допущене порушення та був згідний на притягнення до адміністративної відповідальності за своєї відсутності.
Отже, сам факт визнання допущеного порушення призвів до спрощеного розгляду справи: відсутність складання протоколу про адміністративне правопорушення та винесення постанови за відсутності порушника.
За таких умов суд перевіряє саме вказані обставини, що слугувати підставою для притягнення до відповідальності в такому порядку: наявність правопорушення, його визнання позивачем, наявність відповідної заяви.
В розглядуваному випадку всі зазначені умови відповідачем дотримано.

У свою чергу, зміна правової позиції позивача в суді, яка ґрунтується на помилковості притягнення до відповідальності, непідтвердженні статусу позивача як обмеженого придатного до військової служби, врахована судом першої інстанції. З метою перевірки вказаних тверджень суд витребував від відповідача додаткові докази, яким надав правову оцінку.

В частині дотримання строку притягнення позивача до відповідальності колегія суддів враховує приписи ч.9 ст.38 КУпАП, відповідно до яких адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених ст.ст.210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Оскільки спірні дії ОСОБА_1 повинен був вчинити до 05.06.2025р., заява позивача датована 25.03.2026р., спірна постанова прийнята відповідачем 27.03.2026р., через що строк притягнення до адміністративної відповідальності не пропущений.

Під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Обставини, на які посилається сторона позивача, не спростовують факту порушення позивачем свого обов`язку щодо проходження повторного медичного огляду до 05.06.2025р.
Допущені відповідачем неточності в складеній постанові не впливають на правильність прийняття такої.

Оцінюючи наведені сторонами доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи представника позивача, наведені в позовній заяві, були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) Європейський суд з прав людини вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції не встановив неправильного застосування норм матеріального права, порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення і погоджується з висновками суду першої інстанції у справі, якими вимоги представника позивача залишено без задоволення.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що не підлягає до задоволення, з вищевикладених мотивів.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування судового рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.

Згідно правил ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги слід покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Керуючись ст.139, ч.3 ст.243, ст.ст.271, 272, 286, 310, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника адвоката Ковалівського Богдана Володимировича, діючого на підставі ордеру на надання правничої допомоги від імені та в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Бучацького районного суду Тернопільської обл. від 28.04.2026р. в адміністративній справі № 595/424/26 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта ОСОБА_1 .

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і не може бути оскаржена у касаційному порядку.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	Т. І. Шинкар  	
Дата складання повного судового рішення: 17.06.2026р.