Справа № 638/2181/22
Провадження № 2/638/5978/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 травня 2026 року     м. Харків
Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого судді Рибальченко Л.М.,
за участі секретаря судового засідання Шут Д.Ю.
представника позивача Роженка В.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та комунальних послуг, -
встановив:
До Шевченківського районного суду м. Харкова надійшла позовна заява Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з оплати послуг з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та комунальних послуг, в якому просить стягнути з відповідачів заборгованість за період з 01.12.2008 по 31.12.2021 у розмірі 115443,76 грн та судовий збір в розмірі 2481 грн.
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що згідно з актом прийняття-передачі основних засобів від 29 грудня 2006 року гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 був переданий від Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба на баланс Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків, де і обліковується на сьогоднішній день.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова є одним з підрозділів Збройних Сил України, основне завдання якого - організація квартирно-експлуатаційного забезпечення Збройних Сил України, спрямованого на безпечну експлуатацію, утримання казарменно-житлового фонду, об`єктів соціально-культурного призначення, комунальних споруд та інженерних мереж військових містечок, забезпечення військових частин квартирним майном.
Згідно з актом прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 від Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків було передано гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У вказаному гуртожитку проживають військовослужбовці та члени їх сімей.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків відповідно до своїх завдань та повноважень щомісячно нараховує мешканцям зазначеного будинку плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця. 
У зв`язку з тим, що відповідачі, а також інші особи, що мешкають у вищезазначеному будинку, несвоєчасно сплачують за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій, а також комунальні послуги, значні кошти не надходять на поновлення бюджетних кошторисів, які витрачені заявником на сплату послуг для населення.
Несвоєчасне погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги не дає можливості позивачу своєчасно розраховуватися з працівниками, які забезпечують експлуатаційні потреби та послуги з благоустрою (послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій), а також розраховуватися з підрядними організаціями за надані енергоносії, комунальні послуги.
Невідшкодування з боку відповідачів на користь позивача суми заборгованості за спожиті комунальні послуги порушує економічні і оборонні інтереси держави, що виявляється у недоотриманні відповідних коштів до спеціального фонду Державного бюджету України.
Загальна сума заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги за період з 01 грудня 2008 по 31 грудня 2021 складає 115443,76 грн.
Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2023 року позов задоволено повністю, проте за заявою відповідача ОСОБА_2 ухвалою Шевченківського районного суду м. Харкова від 25 лютого 2026 року вказане заочне рішення було скасовано та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Відповідачем ОСОБА_2 в заяві про перегляд заочного рішення Шевченківського районного суду м. Харкова зазначено, що вона не згодна із сумою боргу, оскільки частина вказаного позивачем періоду заборгованості виходить за межі строку позовної давності. Також зазначила, що вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 21.06.2000. Тобто у спірний період вона не проживала та не була зареєстрована за адресою, за якою виникла заборгованість, а отже така заборгованість не підлягає сплаті, адже оплачувати житлово-комунальні послуги відповідно до Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Житлового кодексу України мають наймач чи споживач, яким вона не була.
Представником позивача надано до суду додаткові пояснення, в яких він зазначає, що 22.10.2004 року за місцем проходження служби ОСОБА_1 було видано довідку, в якій зазначено, що по його особистій справі лічиться дружина ОСОБА_2 . Також відповідачем ОСОБА_1 було надано рапорт від 08.02.2005 року, в якому він зазначає, що проживає за адресою АДРЕСА_3 зі своєю дружиною ОСОБА_2 . Також зі зворотнього боку цього рапорту міститься підпис ОСОБА_2 .
В судове засіданні представник позивача просив позовні вимоги задовольнити.
Відповідачі до суду не з`явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись. Представник відповідача ОСОБА_2 надав до суду заяву з проханням слухати справу за його відсутності.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків є одним з підрозділів Збройних Сил України, який діє на підставі «Положення про квартирно-експлуатаційний відділ міста Харків», затвердженного наказом командувача Сил логістики Збройних Сил України №278 від 17.12.2019.
Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків згідно своїх завдань та повноважень здійснює технічну експлуатацію та обслуговування будинків та щомісячно нараховує мешканцям зазначених будинків військовослужбовцям та членам їх сімей плату за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та плату за комунальні послуги, які були спожиті ними впродовж місяця.
Згідно з актом прийняття-передачі основних засобів від 29.12.2006 від Харківського університету Повітряних Сил ім. І. Кожедуба до Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харків було передано гуртожиток, розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно зі статтею 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Нормами частини 1 статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.
Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Згідно з Законом України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до п. 4 Розділу ІІІ Положення про гуртожитки, затвердженого наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 84 від 27.04.2015, особи, які проживають в гуртожитку, зобов`язані своєчасно сплачувати за проживання в гуртожитку та за житлово-комунальні послуги.
Відповідно до ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Статтею 7 "Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків", затверджених постановою КМ України від 08.10.1992 року № 572(в редакції постанови КМ України від 24.01.2006 року № 45зі змінами) передбачено обов`язок оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
З матеріалів справи убачається, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 та отримував послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги, своєчасно їх не оплатив.
Загальна сума заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій та комунальні послуги відповідно до розрахунку позивача за період з 01 грудня 2008 по 31 грудня 2021 складає 115443,76 грн.
Між тим відповідачем ОСОБА_2 було заявлено клопотання про застосування наслідків пропуску позовної давності до позовних вимог.
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України № 530-ІХ від 17 березня 2020 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 12 наступного змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».
У пункті 12 розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у редакції Закону України від 30 березня 2020 року № 540-IX перелічені всі статті цього Кодексу, які визначають строки позовної давності. І всі ці строки продовжено для всіх суб`єктів цивільних правовідносин на строк дії карантину у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19).
Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.
Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.
Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню і у тому випадку, коли тривалість строку позовної давності, визначена законом, була збільшена за домовленістю сторін на підставі статті 259 ЦК України.
Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі №679/1136/21
Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Отже, з урахуванням викладеного, враховуючи, що з позовом до суду Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харків звернувся 15 лютого 2022 року, стягненню підлягає заборгованість в межах строку з квітня 2017 року по грудень 2021 року.
Керуючись вищевикладеним, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, оскільки згідно розрахунку заборгованості в межах позовної давності вказана сума заборгованості за період з квітня 2017 року по грудень 2021 року становить 105181,34 грн.
Також суд вважає, що позовні вимоги до відповідача ОСОБА_2 задовленню не підлягають оскільки з матеріалів справи, а саме: з копії паспорту відповідача та відомостей відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . (а.с.26). При цьому суд зазначає, що рапорт від 08.02.2005 року, в якому відповідач ОСОБА_1 зазначає, що проживає за адресою АДРЕСА_3 зі своєю дружиною ОСОБА_2 не є достатнім та допустимим доказом того, що ОСОБА_2 була зареєстрована у спірному житл, користувалася ним, перебувала у статусі наймача чи співнаймача, або була стороною договору про надання житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України Верховна Рада України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, визначені відповідними договорами.
Згідно з пунктом 6 частини першої статті 1 зазначеного Закону індивідуальним споживачем є власник (співвласник) нерухомого майна або інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою укладено відповідний договір.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
Відповідно до Закону України № 4751-IX «Про основні засади житлової політики» обов`язки щодо утримання житла та несення витрат, пов`язаних із користуванням житлом, покладаються на власника, наймача або іншого належного користувача житла відповідно до підстав набуття права користування таким житлом.
Оскільки позивачем не доведено, що відповідач ОСОБА_2 була власником, наймачем, членом сім`ї наймача із самостійним обов`язком оплати або іншим належним користувачем спірного приміщення, підстави для покладення на неї обов`язку зі сплати заборгованості відсутні.
Отже, обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг покладається на наймача житлового приміщення або споживача таких послуг, тобто особу, яка є належним користувачем житла чи стороною відповідних правовідносин. Оскільки позивачем не доведено, що відповдач у спірний період мала статус наймача, споживача або іншої зобов`язаної особи щодо спірного житла, підстави для покладення на неї обов`язку зі сплати заявленої заборгованості відсутні. Тому позовні вимоги відносно відповідача ОСОБА_2 суд вважає такими, що не підлягають задоволенню.
Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про часткове задовлення позову.
Питання щодо розподілу судових витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України.
Керуючись ст. 2, 4, 10-13, 76-81, 89, 258,259,263-265,273-274, 279,354 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та комунальних послуг задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 ) на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Харкова (код ЄДРПОУ 079233280, місцезнаходження: м.Харків, вул. Пушкінська, буд. 61) заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд, прибудинкових територій та комунальні послуги у розмірі 105 181 (сто п`ять тисяч сто вісімдесят одна) гривня 34 копійки, а також судовий збір в сумі 2260 (дві тисячі двісті шістдесят) гривень 45 коп. 
В іншій частині позову — відмовити.
Учасники справи можуть отримати інформацію щодо справи за веб-адресою: http://dg.hr.court.gov.ua/sud2011/на Офіційному веб-порталі судової влади України.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Квартирно-експлуатаційний відділ м. Харкова (ЄДРПОУ 07923280, адреса: м. Харків, вул. Пушкінська 61). 
Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_4 ).
Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_2 ).

Суддя Л.М. Рибальченко