РІШЕННЯ
іменем України
20 травня 2026 року	Справа №451/2067/25	
 	Провадження № 2/451/78/26	

Радехівський районний суд Львівської області
у складі головуючого судді Магонь О.З.
секретаря судового засідання Федорук І.Б.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Радехові цивільну справу №451/2067/25 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи Радехівська міська рада Львівської області, орган опіки та піклування Радехівської міської ради Львівської області, про визначення місця проживання дитини та розірвання шлюбу,
у с т а н о в и в:
Стислий виклад позиції сторін
16 грудня 2025 року адвокат Приймак Володимир Олександрович в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа Радехівська міська рада Львівської області, про визначення місця проживання дитини та розірвання шлюбу.
Позовні вимоги представник позивача обґрунтував тим, що 20.10.2005 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 20.10.2005. У шлюбі в подружжя народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Спільне життя Позивача з Відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя у шлюбі. З моменту одруження сімейне життя сторін поступово погіршувалося, призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми. Подружні відносини між Позивачем та Відповідачем фактично припинилися у квітні 2022 року. З цього часу шлюбних стосунків сторони не підтримують, а шлюб існує лише формально. Позивач вважає подальше збереження шлюбу недоцільним, та таким, що суперечить її інтересам та інтересам дітей, а спільне життя та збереження сім`ї неможливим. Намір розірвання шлюбу зі сторони Позивача є виваженим та остаточним. На примирення Позивач не згідна і тому вважає, що шлюб необхідно розірвати. Строк для примирення просить суд не надавати. Крім того зазначає, що, у постанові від 15 січня 2020 року у справі №200/952/18 Верховний Суд зазначив, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини разом із матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Як вже було зазначено вище, у шлюбі в подружжя народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку із погіршенням сімейних відносин між подружжям, спільні діти Позивача та Відповідача уже тривалий час проживають разом із матір`ю – ОСОБА_1 та перебувають фактично на повному фінансовому утримані з боку матері. Оскільки, старша дочка Сторін – ОСОБА_3 досягла 14-річного віку, вона на підставі ч. 2 ст. 29 ЦК України, ч. 3 ст. 160 СК України вільно обрала місце свого проживання разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Згідно з ч. 4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Оскільки, ОСОБА_4 не досягнув 10-річного віку, місцем його проживання є місце проживання одного з батьків, а саме – матері ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до Характеристики виданої Вузлівським опорним закладом загальної середньої освіти на ОСОБА_1 вбачається, що саме «вона цікавиться навчанням своїх дітей, постійно відвідує школу, спілкується з вчителями і класними керівниками, уважно вислуховує інформацію від класних керівників про стан навчання своїх дітей». Крім цього, визначення місця проживання сина разом із матір`ю матиме позитивний вплив на фізичний, моральний та духовний розвиток як його так і старшої дочки, оскільки діти будуть і надалі проживати разом із матір`ю. Просить Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ), який було зареєстровано 20.10.2005, актовий запис у книзі реєстрації шлюбів №24; визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати (а.с.1-3).
Представник відповідача ОСОБА_5 подав відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що проти розірвання шлюбу Відповідач не заперечує. Фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені, спільне подружнє життя не склалося, усі спроби Відповідача примиритися не принесли жодного результату, а тому збереження шлюбу є неможливим. Тому підстави розірвання шлюбу відповідають положенням ст. 112 Сімейного кодексу України. У зв`язку з цим позовні вимоги в частині розірвання шлюбу Відповідач визнає. Разом із тим, вважає вимогу Позивачки про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю безпідставною та такою, що не підлягає розгляду судом, з огляду на таке. На даний час: сторони та їхні неповнолітні діти фактично проживають разом за однією адресою; спору між батьками щодо місця проживання дітей не існує; Відповідач не вчиняє жодних дій, спрямованих на зміну свого місця проживання і місця проживання дітей або перешкоджання матері у їх вихованні; Позивачка не вчиняє жодних дій, спрямованих на зміну свого місця проживання і місця проживання дітей; Позивачем не вказано жодних інших підстав визначення місця проживання дитини разом з нею, зокрема, що Відповідач зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини та ін. Відповідно до ст. 160, 161 Сімейного кодексу України, питання визначення місця проживання дитини вирішується судом лише за наявності спору між батьками. За відсутності такого спору судове втручання у сімейні правовідносини є недоцільним та таким, що не відповідає принципу найкращих інтересів дитини. Отже, вимога позивача у цій частині є передчасною та декларативною, а тому підлягає залишенню без задоволення. Також вважає за потрібне додатково надати наступні пояснення щодо висновків Позивачки викладених в позовній заяві. В позовній заяві (сторінка 2) Позивачка вказує, що «У зв`язку із погіршенням сімейних відносин між подружжям, спільні діти Позивача та Відповідача уже тривалий час проживають разом з матір`ю - ОСОБА_1 та перебувають фактично на повному фінансовому утриманні з боку матері». Вважає, що вказаним твердженням Позивачка вводить суд в оману, оскільки це не підтверджується жодними належними доказами. Зокрема незрозумілим є те, де все-таки проживає батько, оскільки в позовній заяві Позивачка вказує, що фактичне місце проживання ОСОБА_2 є їхній спільний житловий будинок, шо розташований на АДРЕСА_1 , в якому вони і проживають разом з дітьми. Доказів, що підтверджують видатки позивачки на повне фінансове утримання дітей до позовної заяви не додано. При цьому відповідач постійно забезпечує дітей усім необхідним та несе витрати на утримання будинку для комфортного проживання. Намірів змінювати місце проживання Відповідач не має. У позовній заяві (сторінка 3) Позивачка вказує, що «... визначення місця проживання сина разом з матір`ю матиме позитивний вплив на фізичний, моральний та духовний розвиток як його так і старшої дочки, оскільки діти будуть і падалі проживати разом із матір`ю». Аналізуючи зазначене все таки є незрозумілим, яким чином батько перешкоджає спільному проживанню дітей разом з матір`ю чи негативно впливає на їх розвиток. Також в позові Позивачкою не зазначено адресу (відмінну від адреси спільного проживання з Відповідачем), за якою все-таки потрібно визначити місце проживання дітей разом з нею. Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Оскільки на даний час місце проживання дітей є спільний житловий будинок Позивачки і Відповідача, а доказів проживання в окремому житлі разом з дітьми або необхідності змінити місце проживання, чи його зміни після розлучення ОСОБА_1 до позовної заяви не надано, ще раз наголошує на передчасності і необґрунтованості вимоги про визначення місця проживання дітей. Резюмуючи наведене, вважає, що Позивачкою не надано доказів, якими було б підтверджено наявність спору про місце проживання їх спільних дітей, або на якій відповідній правовій підставі суд має прийняти рішення про їх проживання разом з матір ’ю, якщо батьки фактично проживають за однією адресою. На підставі викладеного, просить суд, позовну заяву в частині вимог про розірвання шлюбу – задовольнити; у задоволенні позовних вимог про визначення місця проживання дітей разом з матір`ю - відмовити, у зв`язку з відсутністю спору між батьками; судові витрати покласти на сторони відповідно до задоволених позовних вимог (а.с.41-42).
Заяви, клопотання учасників процесу та інші процесуальні дії у справі
Своєю ухвалою від 23 грудня 2025 року суд прийняв до розгляду позовну заяву та відкрив провадження у справі, постановив розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження, призначив підготовче судове засідання (а.с.30-31).
17.02.2026 представником позивача подано клопотання про уточнення позовних вимоги, в якому він просив залишити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 64-64 зворот).
Своєю ухвалою від 6 квітня 2026 року суд закрив підготовче засідання та призначив справу до судового розгляду по суті (а.с.87-88).
18 травня 2026 року від представника позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_6 поступила заява про розгляд справи без участі, у якій він просив провести судове засідання призначене на 20.05.2026 без участі позивача та його представника – адвоката Приймака Володимира Олександровича; позовні вимоги підтримує у повному обсязі, та просить їх задовольнити відповідно до Позовної заяви від 15.12.2025, а саме: розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ) який було зареєстровано 20.10.2005, актовий запис у книзі реєстрації шлюбів №24; визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 (а.с.100-101).
Відповідно до ч. 3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, чим і скористався представник позивача.
Відповідач ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_5 у судове засідання не прибули, хоча про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином (а.с.97).
Представник третьої особи ОСОБА_7 у судове засідання не прибула, подала клопотання про розгляд без участі (а.с.103). Крім того, вона подала висновок органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затверджений рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради Львівської області від 19.05.2026 №109 (а.с.104-108).
Згідно із ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
На підставі ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України суд не здійснює фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Із врахуванням наведеного, тривалого розгляду справи, судове засідання проведено без участі сторін, без застосування фіксування судового засідання технічними засобами та на підставі представлених суду доказів.
Установлені судом фактичні обставини справи
20.10.2005 між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було зареєстровано шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, серії НОМЕР_1 від 20.10.2005 (а.с.7,65).
У шлюбі в подружжя народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (Свідоцтво про народження серії НОМЕР_4 від 17.03.2011, а.с. 5) та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (Свідоцтво про народження, серії НОМЕР_5 від 06.09.2016, а.с. 6).
Спільне життя Позивача з Відповідачем не склалося, тому що у них різні погляди на сімейне життя та обов`язки подружжя у шлюбі. З моменту одруження сімейне життя сторін поступово погіршувалося, призвело до того, що вони стали зовсім чужими людьми.
Позивач вважає подальше збереження шлюбу недоцільним, та таким, що суперечить її інтересам та інтересам дітей, а спільне життя та збереження сім`ї неможливим.
Спільні діти Позивача та Відповідача проживають разом із матір`ю – ОСОБА_1 .
Старша дочка Сторін – ОСОБА_3 досягла 14-річного віку вона на підставі ч. 2 ст. 29 ЦК України, ч. 3 ст. 160 СК України вільно обрала місце свого проживання разом із матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 .
ОСОБА_4 не досягнув 10-річного віку, місцем його проживання є місце проживання одного з батьків, а саме – матері ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до Характеристики виданої Вузлівським опорним закладом загальної середньої освіти на ОСОБА_1 вбачається, що саме «вона цікавиться навчанням своїх дітей, постійно відвідує школу, спілкується з вчителями і класними керівниками, уважно вислуховує інформацію від класних керівників про стан навчання своїх дітей» (а.с.14).
Копії ОСОБА_8 на оплату №24 від 23.05.2023, Видаткової накладної №27 від 23.05.2023, Рахунка на оплату №4 від 25.02.2025, Видаткової накладної №4 від 25.02.2025 підтверджують факт купівлі позивачем меблів для дітей (а.с.66-69).
Відповідно до висновку органу опіки і піклування про визначення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , затвердженого рішенням виконавчого комітету Радехівської міської ради Львівської області від 19.05.2026 №109 орган опіки та піклування Радехівської міської ради Львівської області вважає за недоцільне залишення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 . Водночас у висновку зазначено, що діти ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , проживають за адресою: АДРЕСА_1 . Службою у справах дітей Радехівської міської ради спільно із центром соціальних служб Радехівської міської ради Львівської області було здійснено обстеження умов проживання дітей та складено відповідний акт. В ході проведення обстеження встановлено, що умови проживання дітей добрі. У помешканні зроблено ремонт. Будинок умебльований. Діти мають окремі кімнати. Діти забезпечені усім необхідним. Встановлено, що за вказаною адресою разом з дітьми проживає мати ОСОБА_1 і батько ОСОБА_2 . Відповідно до висновку оцінки потреб сім`ї №2, складеного центром соціальних служб Радехівської міської ради 02.01.2026, в помешканні створені відповідні умови для повноцінного розвитку дітей. Діти забезпечені усім необхідним. Відповідно до довідки з реєстру територіальної громади від 16.02.2026 дитина ОСОБА_4 зареєстрований за адресою: Львівська область, Шептицький район, село Вузлове, вулиця Шашкевича. Мати, ОСОБА_1 , цікавиться навчанням дітей, постійно спілкується з вчителями і класними керівниками, адміністрацією школи. Бере активну участь у роботі класних керівників і загальношкільних батьківських зборів, вислуховує інформацію від класних керівників. Мати, ОСОБА_1 , приватний підприємець, має постійний самостійний дохід, що підтверджується податковою декларацією платника єдиного податку фізичної особи – підприємця. Відповідно до довідки про проходження попереднього, періодичного та позачергового психіатричного оглядів, у тому числі на предмет вживання психоактивних речовин № 379, на обліку у лікаря - психіатра не перебуває. Із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 13.02.2026 до досягнення повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах від 08.05.2026, сума заборгованості зі сплати аліментів станом на 08.05.2026 становить 7 641, 80 грн. ОСОБА_2 надав пояснення, в яких вказав, що він не заперечує проти проживання дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з матір`ю ОСОБА_1 . Відповідно до пояснень, спору про те, з ким проживають і будуть проживати діти немає і ніколи не було. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з`явилися на засідання комісії з питань захисту прав дитини 15 травня 2026 року. Мати ОСОБА_1 висловила бажання визначити проживання малолітніх дітей з нею. Батько, ОСОБА_2 , не заперечує проти проживання дітей з матір`ю (в.с.106-108).
Позиція суду
Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов необхідно задовольнити з таких підстав.
Норми права, які застосував суд, мотивована оцінка наведених сторонами аргументів та висновки суду
Відповідно до ст. 16 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
На підставі ст. 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України (далі СК України) шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Частинами третьою та четвертою статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Згідно із частиною другою статті 104, частиною третьою статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.
З огляду на частину другу статті 112 СК України, суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей.
Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позивач скористався таким правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. 
Узагальнюючи наведене, суд вважає, що причини, які спонукають позивача ОСОБА_1 наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б її інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позовні вимоги про розірвання шлюбу необхідно задовольнити.
Щодо вимог позивача про визначення місця проживання малолітньої дитини
До спірних правовідносин суд застосовує принцип 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенцію про права дитини, ратифіковану постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року № 789 - XII, та положення національного законодавства.
Декларація, прийнята резолюцією 1386 (XIV) Генеральної Асамблеї ООН - це міжнародний договір у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів та Закону України «Про міжнародні договори України». Вона встановлює основні принципи в сфері забезпечення прав дитини.
У свою чергу Конвенція про права дитини є міжнародним договором, приєднавшись до якого у 1991 році, Україна взяла на себе зобов`язання щодо забезпечення прав дитини, закріплених у цьому документі. Конвенція - частина законодавства України, як міжнародний договір має пріоритет над національним законодавством, її застосування обов`язкове.
Конвенція про права дитини ґрунтується на принципах, закріплених у Декларації, і розвиває її положення, встановлюючи зобов`язання для країн - учасниць.
Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 грудня 1991 року N 789 - XII визначено, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння.
Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із ст. 9 зазначеної Конвенції, держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
До того ж, поняття розлучення необхідно тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов`язок другого батька надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень абзацу 2 принципу 7 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1386 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за його навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках.
Відповідно до ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 18 Конвенції про захист прав дитини суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Отже, під час розгляду справ щодо визначення місця проживання дітей суди насамперед мають виходити з інтересів дітей, враховуючи одночасно сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Між тим, судам необхідно виходити з балансу між інтересами дітей, правами батьків на виховання дітей і обов`язком батьків діяти в їх інтересах. 
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні.
Європейський суд з прав людини в контексті статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, серед іншого зазначив, що головним критерієм при вирішенні таких справ є інтереси дитини.
Так, Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 7 грудня 2006 року).
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року).
Національне сімейне законодавство, яке будується на основі Конвенції, передбачає, що під час вирішення спору про визначення місця проживання дитини суд виходить з принципу рівності прав і обов`язків обох батьків, віддаючи перевагу тому з них, хто може створити найбільш сприятливі умови для виховання дитини, інші обставини, що мають істотне значення.
Так, згідно із ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
У ч. 1 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів.
Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.
У частинах 1-3 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.
Стаття 160 СК України закріплює, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Тлумачення ч.1 ст.161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси (стаття 171 СК України).
Під час розгляду справи, суд також враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Із Постанови Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №352/2324/17 (провадження №61-14041св19) видно, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
Отже, при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини суди, насамперед, мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Наведена правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду по справі №310/3195/18 від 29.07.2020.
Суд звертає увагу, що при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частини 4-6 статті 19 Сімейного кодексу України).
Аналіз наведеної норми права свідчить про те, що висновок органу опіки та піклування щодо розв`язання спору є дорадчим документом та не тягне за собою виникнення будь-яких прав чи обов`язків для суб`єктів відповідних правовідносин і не має обов`язкового характеру.
Відповідно до висновку орган опіки та піклування Радехівської міської ради Львівської області вважає за недоцільне залишення місця проживання малолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 у зв`язку з тим, що відсутній спір між батьками щодо місця проживання дитини.
Водночас, відповідач у поданому відзиві висловив запереченгя проти того, щоб дитина проживала разом із матір`ю. Судом встановлено, що дитина фактично проживає разом із матір`ю, ця обставина також визнається відповідачем.
Відтак, самі заперечення проти позову та відсутність укладеного між сторонами угоди щодо місця проживання та узгодженого порядку виховання дитини свідчить про наявність спору, який вирішується судом.
Відсутність спору характеризується тим, що між сторонами не залишається неврегульованих питань, а тому задоволення матеріально-правової вимоги позивача за такої ситуації є недоцільним та таким, що не призведе до виникнення бажаних позивачем наслідків, які вже досягнуті сторонами з урахуванням їх домовленості між собою.
Натомість у справі, яка розглядається, саме по собі пред`явлення позивачкою позову про визначення місця проживання дитини з матір`ю та подальше заперечення відповідачем проти позовних вимог дає підстави для висновку, що між сторонами наявні неврегульовані питання щодо визначення місця проживання дитини. Суд наголошує на тому, що відсутність задокументованих заперечень з боку батька щодо проживання дитини разом з матір`ю на момент пред`явлення позову про визначення місця проживання дитини не дає підстав стверджувати про відсутність предмета спору в такій справі.
Подібний за змістом висновок викладений у постанові Верховного Суду від 29 листопада 2023 року у справі № 757/555/22.

Узагальнюючи вищенаведене, суд доходить висновку, що місце проживання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з позивачем буде відповідати його якнайкращим інтересам і мати забезпечить йому розвиток у безпечному, спокійному, стійкому та благополучному середовищі. Отож, позов необхідно задовольнити.
Суд звертає увагу, що визначення місця проживання сина з матір`ю, не повинно впливати на його взаємовідносини з батьком, оскільки визначення місця проживання дитини з одним із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.
Суд також роз`яснює, що відповідач, який беззаперечно відіграє важливу роль у житті та розвитку сина, має право та обов`язок піклуватися про його здоров`я, стан розвитку, незалежно від того, з ким дитина буде проживати.
Розподіл судових витрат між сторонами
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 4, 12, 13, 19, 81, 82, 89, 141, 211, 223, 247, 258-259, 263-265 ЦПК України, на підставі ст. 51 Конституції України, ст. 24, 56, 104, 105, 110, 112, 141, 153, 157, 160, 161, 171 СК України, суд 
у х в а л и в:
задовольнити позов ОСОБА_1 .
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (РНОКПП: НОМЕР_2 ) та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_3 ) який було зареєстровано 20.10.2005 року, актовий запис у книзі реєстрації шлюбів №24
Визначити місце проживання малолітньої дитини - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю – ОСОБА_1 . 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1937 (одна тисяча дев`ятсот тридцять сім) гривень 92 копійки.
Строк і порядок набрання рішенням законної сили та його оскарження
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Сторони та інші учасники у справі
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Представник позивача:  ОСОБА_10 , РНОКПП  НОМЕР_6 ; адреса: АДРЕСА_3 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 . 
Представник відповідача: адвокат Фрей Андріан Васильович, адреса: проспект Відродження, 14, місто Радехів, Шептицький район, Львівська область, 80200.
Третя особа: орган опіки та піклування Радехівської міської ради Львівської області, ЄДРПОУ 26361149, адреса: проспект Відродження, 3, місто Радехів, Шептицький район, Львівська область, 80200.

Головуючий суддя	Магонь О. З. 	

Рішення суду виготовлено 20.05.2026.