г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/1286/26
Номер провадження 2/213/1196/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року м. Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі головуючого судді Хмельової С.М., 
за участю секретаря судового засідання Ємельянцевої Т.С.,
за відсутності сторін,
розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 01 лютого 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» та ОСОБА_1 укладено електронний договір кредитної лінії №L7406480. Відповідач умови договору не виконала, кредитні кошти у передбачені строки не повернула. 01 липня 2019 року між ТОВ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДІНЕРО» і ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (правонаступником якого є ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір відступлення права вимоги №01072019, на підставі якого до позивача перейшло право вимоги до відповідачки за вищезазначеним договором. Станом на дату укладення договору відступлення права вимоги заборгованість за кредитом становить 17 447,00 грн. Внаслідок невиконання відповідачем умов кредитного договору позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 1 571,66 грн та 3 % річних – 3 815,04 грн. 
Просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 22 833,70 грн, а також сплачений судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу.
Сторони в судове засідання не з`явилися. 
У позовній заяві позивач зазначив, що просить розглядати справу за відсутності представника позивача, проти заочного розгляду справи не заперечують.
Відповідачка про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася судом своєчасно і належним чином за зареєстрованим місцем проживання, однак повторно не з`явилася в судове засідання, про причини неявки не повідомила, будь-яких клопотань не направила. Відзив на позов до суду не надходив. 
За таких обставин суд вважає можливим ухвалити заочне рішення у справі на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ч.4 ст.223 та ст.280 ЦПК України.
У зв`язку із неявкою в судове засідання сторін, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
20 березня 2026 року позовна заява надійшла до суду. 
30 березня 2026 року отримана інформація на підтвердження зареєстрованого місця проживання відповідачки, прізвище якої зазначено як ОСОБА_3 .
Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 квітня 2026 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовною заявою. Призначено розгляд справи по суті в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Витребувано докази.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
06 березня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №AG8409248, який складається зі Спеціальних та Загальних умов Договору кредитної лінії. В інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» присвоєно номер договору – № L7406480, паралельно з номером договору № AG8409248, який зазначено в документах (на сайті) кредитора.
Відповідно до спеціальних умов для короткострокового кредиту Договору кредитної лінії № AG8409248, надана сума кредиту – 7 300,00 грн, відсоткова ставка, в день – 1,30 %, комісія за підготовку та направлення документів/повідомлень у звязку з простроченою заборгованістю, в день – 109,50 грн, потенційний ліміт кредитної лінії – 20,000 грн, загальна вартість кредиту – 10,147 грн, реальна річна відсоткова ставка – 468.00 %, дата повного погашення – 05 квітня 2019 року, штраф – 50 %. У разі продовження всі інші договірні платежі (сума кредиту, відсотки за кредитом, штраф (якщо є)) повинні бути відкладені на період продовження.
Договір укладено в електронній формі та підписаний відповідачкою шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що підтверджено довідкою про ідентифікацію ТОВ «ФК «Дінеро».
У подальшому, аналогічним чином, між сторонами були укладено додаткові угоди № AM2027555 до спеціальних умов до короткострокового кредиту Договору кредитної лінії №AG8409248, за умовами яких сторони вирішили продовжити строк користування кредитом та визначили кінцевою датою повного погашення – 24 травня 2019 року.
ТОВ «ФК «Дінеро» надало відповідачу кредитні кошти, проте відповідачка свої зобов`язання перед кредитором належним чином не виконала.
Факт отримання відповідачкою кредитних коштів на суму 7 300,00 грн. на її картковий рахунок підтверджується листом АТ КБ «Приватбанк», наданим на виконання ухвали суду про витребування доказів. Прізвище клієнта банку зазначено як ОСОБА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 . Проте оскільки РНОКПП останньої співпадає з РНОКПП відповідачки ОСОБА_1 , зазначеним в позові. 
01 липня 2019 року між ТОВ «Фінансова компанія «Дінеро» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (правонаступником якого є ТОВ «ВІН ФІНАНС») укладено договір відступлення права вимоги №01072019, згідно з яким кредитор передає (відступає) новому кредиторові за плату, а новий кредитор приймає належні кредиторові права грошової вимоги (права вимоги) до боржників за кредитними договорами вказаними у реєстрах боржників, укладеними між кредитором і боржниками (портфель заборгованості).
Відповідно до Реєстру боржників від 30 жовтня 2019 року, ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (правонаступником якого є ТОВ «ВІН ФІНАНС») набуло права грошової вимоги до відповідачки ОСОБА_1 в сумі 17 447,00 грн., з яких: 7 300,00 грн – заборгованість за тілом кредиту, 2 847,00 грн – заборгованість по відсоткам за користування кредитом, 7 300,00 грн – заборгованість по штрафам/пені.
Розмір заборгованості відповідачкою не спростований.
Внаслідок невиконання відповідачкою умов кредитного договору позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у сумі 3 815,04 грн та 3 % річних – 1 571,66 грн. Нарахування здійснено на суму заборгованості – 17 447,00 грн.
Викладеним обставинам відповідають правовідносини, що витікають з зобов`язань за договором кредиту, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Встановлено, що в кредитному договорі визначені істотні умови, в тому числі: сума та строк кредиту, розмір відсотків, загальні витрати за кредитом, реальна річна відсоткова ставка, розмір штрафу.
Також встановлено, що кредитний договір між сторонами укладено у формі електронного документу та підписано відповідачкою електронним підписом. 
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електрону комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Аналізуючи викладене, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року № 127/33824/19.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України - за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ст.ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цивільного законодавства; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається; якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Частиною 1 ст. 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно зі ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання не допускається.
Встановлено, що ТОВ «ФК «Дінеро» виконало свої зобов`язання за договором, надавши відповідачці кредит у встановленому договором розмірі, однак в порушення умов договору ОСОБА_2 зобов`язання належним чином не виконала, вчасно отримані в кредит кошти не повернула, відсотки за користування такими коштами не сплатила, заборгованість погашена не була.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Статтею 550 ЦК України, передбачено, що право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання. Проценти на неустойку не нараховуються. Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання.
Пунктом 4 Загальних умов договору кредитної лінії передбачено, що якщо позичальник не погасив кредит до останнього дня строку оплати, позичальник повинен сплатити штраф, який обчислюється як відсоток, зазначений у Спеціальних умовах кредиту.
Як видно із витягу з реєстру боржників, первісним кредитором станом на 30 жовтня 2019 року нараховано борг за штрафами у сумі 7 300,00 грн.
Відповідно до ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Така заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.516 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
На підставі договору факторингу від 01 липня 2019 року позивач набув права вимоги до відповідачки за договором №AG8409248 (в інформаційно-телекомунікаційній системі кредитодавця №L7406480). Вказане підтверджується договором відступлення прав вимоги №01072019 від 01 липня 2019 року з додатковими угодами до нього, актами прийому-передачі та витягом з реєстру боржників.
Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Отже, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачкою кредитного договору з первісним кредитором, перерахування первісним кредитором грошових коштів на картковий рахунок відповідачки, а також перехід до позивача права вимоги за вказаним кредитним договором.
Відповідачкою отримання у кредит коштів та наявність заборгованості не спростовано, виписки з особового рахунку та свого контрозрахунку не надано.
Таким чином, позивачем доведено порушення відповідачкою взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, тому вимоги про стягнення тіла кредиту, процентів за користування кредитом та штрафів підлягають задоволенню.
Оскільки відповідачка не виконала обов`язку щодо повернення грошових коштів і сплати процентів за їх користування в строки, встановлені умовами договору, на неї повинна бути покладена відповідальність за прострочення грошового зобов`язання.
Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Подібні висновки сформульовані, зокрема, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц зазначила, що передбачене ч.2 ст. 625 ЦК України нарахування 3 % річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника. 
Зобов`язання, яке виникло між сторонами, є грошовим. Матеріали справи не містять доказів належного виконання відповідачкою умов кредитного договору. Інших підстав, що б свідчили про припинення між сторонами грошового зобов`язання, судом не встановлено.
З урахуванням того, що відповідні нарахування за укладеним договором відбувались за період, що не охоплений введенням військового стану, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і у цій частині.
Щодо клопотання позивача про поновлення строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.
Тобто, питання строків позовної давності розглядається лише у випадках коли сторона відповідача заявляє про це.
Оскільки в даній справі відповідачкою не заявлено про необхідність застосування позовної давності, дане питання судом не досліджується.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи те, що відповідачка будь-яких доказів на спростування суми заборгованості перед позивачем у зазначеному розмірі не надала, і ці обставини слід вважати доведеними, суд приходить до переконання, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 5 000,00 грн.
Встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана, відповідачкою не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності, а тому такі витрати позивача підлягають стягненню з відповідачки в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідачки на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.
Керуючись ст.ст. 512, 514,525, 526, 530, 611, 626, 628, 629, 639, 1049, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 7, 12, 13, 79-81, 133, 137, 141, 247, 258, 263-265, 274, 279, 280-282, 354, 355 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» заборгованість за кредитним договором №L7406480 від 06 березня 2019 року у розмірі 22 833 (двадцять дві тисячі вісімсот тридцять три) грн 70 коп., з яких: тіло кредиту – 7 300,00 грн, проценти – 2 874,00 грн, штраф/пеня – 7 300,00 грн, інфляційні втрати – 3 815,04 грн, 3% річних – 1 571,66 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС» витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 (п`ять тисяч) грн 00 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому Цивільно-процесуальним законодавством.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи. 
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ВІН ФІНАНС», код ЄДРПОУ 38750239, юридична адреса: м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, буд.8.
Відповідачка: ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Дата складення повного судового рішення – 06 липня 2026 року.

Суддя С.М. Хмельова