ТЕРНОПІЛЬСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 607/15170/25	Головуючий у 1-й інстанції Герчаківська О. Я. 	
Провадження № 22-ц/817/498/26 	Доповідач - Храпак Н.М.	
Категорія - 	  	

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 червня 2026 року  м. Тернопіль
Тернопільський апеляційний суд в складі: 
Головуючої - Храпак Н.М. 
Суддів -  Гірський Б. О., Хома М. В., 
за участі секретаря - Дідух М.Є. 
та сторін: позивача — ОСОБА_1 , представника відповідача - Решетухи А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу, цивільну справу № 607/15170/25 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2026 року, ухваленого суддею Герчаківською О.Я., повний текст якого складено 13 лютого 2026 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:
у липні 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради (далі – КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР) про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.
В обґрунтування позовних вимог позивачка вказала, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , у якій фактично проживає. У 2006 році у даній квартирі встановлене індивідуальне опалення та з того часу позивачка не користується послугами, що надаються відповідачем. Також всі квартири у під`їзді багатоквартирного будинку за місцем проживання позивачки обладнані системами індивідуального опалення, в місцях розводки на квартирні стояки встановлені заглушки, тепла вода та тепло у належну позивачці квартиру не подаються з 2006 року. Також приблизно 20 років тому у під`їзді обрізані труби постачання теплової енергії та на даний час у під`їзді відсутні батареї. Так само перекриті труби, за допомогою яких у під`їзд постачалась тепла вода. Разом з цим, з грудня 2021 року відповідач почав нараховувати ОСОБА_1 плату за послуги з постачання гарячої води та теплової енергії. Позивачка неодноразово зверталася до відповідача щодо проведення перерахунку, проте такі звернення ОСОБА_1 залишилися поза увагою.
Позивачка вважає такі дії відповідача незаконними, оскільки послуги, за які КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР нарахована плата, не надавались.
З таких підстав, ОСОБА_1 просить суд: визнати протиправними дії КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР щодо нарахування плати за ненадані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за адресою: АДРЕСА_1 ; зобов`язати відповідача скасувати нараховану заборгованість у сумі 9 872,00 грн за період з 01 грудня 2021 року по січень 2025 року; зобов`язати відповідача припинити подальші нарахування плати за вказаними послугами у відсутності факту їх надання; стягнути з КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1 211,20 грн.
Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2026 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до комунального підприємства теплових мереж «Тернопільміськтеплокомуненерго» Тернопільської міської ради про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії – відмовлено. 
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 , подала на нього апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідно до абз.6 п.13 Правил надання послуг з постачання теплової енергії фактом приєднання споживача до умов індивідуального договору (акцептування договору) є вчинення споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надані послуги, факт отримання послуги. Водночас, заявниця, зазначає, що будь — яких із вказаних дій нею не вчинялися, а тому вважає безпідставними нарахування оплати за ненадані їй послуги.
Відзиву на апеляційну скаргу не подано, що відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала у повному обсязі та просила її задовольнити, з підстав викладених у ній. 
Представник відповідача — Решетуха А.В. в судовому засіданні апеляційної скарги не визнала, вважаючи її безпідставною, а рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.
Розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, проаналізувавши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.
Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Як вказано в частині третій статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 цієї частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і в доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду відповідає зазначеним вимогам.
Дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, суд встановив такі обставини.
Сторонами визнається те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням № 7 від 25 липня 2026 року засідання постійно діючої міжвідомчої комісії з розгляду питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання ОСОБА_1 було надано дозвіл на влаштування індивідуальної (автономної) системи теплопостачання в її квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 , звернулась до директора КП «Тернопільміськтеплокомуенерго» із заявою про видачу технічних умов на від`єднання цієї квартири від централізованої системи опалення і гарячого водопостачання у зв`язку з влаштуванням автономного опалення і гарячого водопостачання.
10 серпня 2006 року ОСОБА_1 КП «Тернопільміськтеплокомуенерго» видано технічні умови № 9062, яким серед іншого передбачено у п. 8, що споживач, після відключення нагрівальних приладів опалення у квартирі від ВМЦО, зобов`язаний проводити оплату вартості витрат тепла стояками у квартирі, а також стояками і нагрівальними приладами приміщень загального користування. Після відключення квартири від ВМЦО, надавати, при необхідності працівникам КП «ТМТКЕ» доступ для квартири для огляду і ремонту транзитних стояків СО і ГВ (п. 11).
Рішенням міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, протокол від 29 вересня 2006 року № 13, затверджено акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання від 18 вересня 2006 року. Цим актом також засвідчено відключення квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. В пункті 2 цього акту зазначено, що в квартирі позивачки залишено 5 транзитних стояків (2 штуки діаметром 20 мм та 3 штуки діаметром 25 мм).
Актом від 18 січня 2022 року, адреса будинку – Київська, 10, в складі представників КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР, управителя та депутата, встановлено наявність батарей опалення в місцях загального користування, які є у 1, 2, 3, 4 та 6 під`їздах, стан ізоляції транзитних трубопроводів в підвальних приміщеннях/на горищах/допоміжних приміщеннях – задовільний, стан транзитних стояків опалення в квартирах, зокрема у квартирі АДРЕСА_2 – стояки ізольовані.
26 січня 2022 року комісія в складі працівників ПП «Благоустрій» провели обстеження стану системи опалення (ізоляція стояків у квартирах), зокрема і за адресою: АДРЕСА_1 , яким зафіксовано ізольовані стояки у житлі за вказаною адресою. Загальна кількість квартир у будинку по АДРЕСА_2 – 249, кількість квартир з ізольованими стояками – 36.
07 лютого 2025 року комісія у складі працівників ПП «Благоустрій» склали акт обстеження стану централізованого опалення кв. АДРЕСА_1 . При обстеженні встановлено, що трикімнатна квартира має 5 стояків, гаряче водопостачання на кухні і в ванній кімнаті відсутнє. На момент перевірки батареї на першому поверсі - не гріють, на решта поверхах – з 2 по 9 поверх, батареї опалення відсутні.
Повідомлення КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР, адресовані ОСОБА_1 у січні та квітні 2025 року підтверджують заборгованість позивачки за послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води (плата за абонентське обслуговування).
06 лютого 2025 року та 12 лютого 2025 року ОСОБА_1 зверталася із заявами до КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР, в яких просила провести перерахунок заборгованості по сплаті ненаданих їй послуг з постачання теплової енергії та гарячої води, а також про направлення представника підприємства для перевірки надання таких послуг та для пред`явлення договору про надання таких послуг.
Листом № 612/17 від 07 березня 2025 року КПТМ «Тернопільміськтеплокомуненерго» ТМР відповіло на заяву позивачки від 12 лютого 2025 року, зокрема повідомило про те, що будинок АДРЕСА_2 введений в експлуатацію з комплексом загально будинкового інженерного обладнання, зокрема і з системами постачання теплової енергії, що збалансовані в цілому по будинку. Вказаний будинок від мереж централізованого опалення не відключений, а тому мешканці цього будинку - (власники, наймачі квартир) є споживачами послуг з постачання теплової енергії. Відповідно до наданого акта про відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання, враховуючи, що вводи гарячого водопостачання у квартиру заварені, підприємство виконало перерахунок обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньо будинкової системи гарячого водопостачання. Підстав для перерахунку за борг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будинку підприємство не має.
Факт надання послуги з теплопостачання в будинок АДРЕСА_2 , підтверджується Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2021/2022 роки від 19 жовтня 2021 року, Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2022/2023 роки від 11 листопада 2022 року, Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2023/2024 роки від 29 жовтня 2023 року, Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2024/2025 роки від 23 жовтня 2024 року. Зазначені акти складені за участю представників управителя будинку ПП «Благоустрій».
Отож, житловий багатоквартирний будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , повністю не відключений від системи централізованого опалення та постачання гарячої води та у період 2021-2025 років відповідачем постачалась теплова енергія та гаряча вода до цього будинку, у тому числі до місць загального користування у частині під`їздів цього будинку.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами наявні фактичні договірні відносини, оскільки ОСОБА_1 є власником квартири у багатоквартирному будинку, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, тому з ними в порядку ч. 5 ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» укладено індивідуальні договори про надання комунальних послуг, які є публічними договорами приєднання, відповідно їй були надані послуги з централізованого опалення, які вона прийняла та зобов`язувалася їх оплатити. 
Суд виснував, що споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання). 
Колегія суддів вважає висновок суду таким, що відповідає вимогам закону та обставинам справи.
За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.
Відносини, які виникли між сторонами цього спору, є правовідносинами, пов`язаними з наданням послуг з централізованого опалення та регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про житлово-комунальні послуги», «Про теплопостачання», «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Правилами надання послуги з постачання теплової енергії, які затверджені постановою Кабінету Міністрів України №830 від 21.08.2019, Методикою розподілу між споживачами обсягу спожитих у будівлі комунальних послуг, що затверджена наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України №315 від 28.12.2018, та іншими нормативно-правовими актами України.
Так, учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: 1) споживачі (індивідуальні та колективні); 2) управитель; 3) виконавці комунальних послуг (ч. 1 ст. 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»). 
Відповідно до пунктів 6, 13 ч.1 ст.1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальним споживачем є фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги.
Згідно з ч.1 ст.10 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» ціни (тарифи) на житлово-комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженими законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно до закону.
Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.
Згідно ч.2 ст.12 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договори про надання житлово-комунальних послуг укладаються відповідно до типових або примірних договорів, затверджених Кабінетом Міністрів України або іншими уповноваженими законом державними органами відповідно до закону. Договори про надання комунальних послуг можуть затверджуватися окремо для різних моделей організації договірних відносин (індивідуальний договір, індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем, колективний договір) та для різних категорій споживачів (індивідуальний споживач (співвласник багатоквартирного будинку, власник будівлі, у тому числі власник індивідуального садибного житлового будинку), колективний споживач).
Відповідно до ч.1 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку.
Згідно ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання.
Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування тексту договору у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі укладення публічних договорів приєднання про надання комунальних послуг виконавці комунальних послуг розміщують вимоги до якості відповідних послуг згідно із законодавством та іншу необхідну інформацію для кожного багатоквартирного будинку окремо на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті. При цьому розміщується повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах та/або рахунках на оплату послуг.
У разі прийняття співвласниками багатоквартирного будинку рішення про обрання моделі організації договірних відносин з виконавцем комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) відповідно до частини першої статті 14 цього Закону та повідомлення виконавців комунальних послуг про прийняте рішення за два місяці до запланованої дати укладення договору: такий виконавець зобов`язаний укласти договори про надання комунальних послуг відповідно до вимог цієї статті згідно з обраною співвласниками моделлю організації договірних відносин; раніше укладений із таким виконавцем договір про надання комунальної послуги достроково припиняється з дати набрання чинності новим договором, укладеним із співвласниками, але припинення (втрата чинності) дії раніше укладеного договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань за цим договором та від відповідальності за порушення його умов.
Якщо за 30 днів до закінчення строку дії договору співвласники багатоквартирного будинку не повідомили виконавця відповідної комунальної послуги (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії) про прийняття рішення про вибір моделі організації договірних відносин, визначеної в частині першій статті 14 цього Закону, публічний індивідуальний договір про надання комунальної послуги, укладений з таким виконавцем, вважається продовженим на наступний однорічний строк.
Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з: плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства; плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.
Згідно зі ст. 17 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» комерційний облік комунальних послуг з постачання теплової енергії, гарячої води, централізованого водопостачання здійснюється вузлами обліку відповідних комунальних послуг, що забезпечують загальний облік їх споживання в будівлі, її частині (під`їзді), обладнаній окремим інженерним вводом, згідно з показаннями його (їх) засобів вимірювальної техніки.
Відповідно до п.2 розділу І Методики розподілу між споживачами обсягів спожитих у будівлі комунальних послуг, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України № 315 від 22.11.2018 (далі за текстом Методика) загальнобудинкові потреби на опалення - витрати на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень, функціонування внутрішньобудинкових систем опалення будівлі/будинку, без врахування обсягу теплової енергії, витраченої на функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання, та обсягу теплової енергії, який надходить від ділянок транзитних трубопроводів до приміщень з індивідуальним опаленням та/або окремих приміщень з транзитними мережами опалення; місця загального користування - загальнодоступні місця у будівлі/будинку (вестибюль, загальний коридор, сходова клітка, загальні кухні, спільні душові та санвузли, загальні пральні, передпокій квартири тощо), окрім допоміжних приміщень.
Пунктом 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21 липня 2005 року (в редакції, чинній станом на 29 вересня 2006 року), визначав, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до Методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. 
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про особливості здійснення права власності у багатоквартирному будинку» співвласники зобов`язані, зокрема, забезпечувати належне утримання та належний санітарний, протипожежний і технічний стан спільного майна багатоквартирного будинку; забезпечувати технічне обслуговування та у разі необхідності проведення поточного і капітального ремонту спільного майна багатоквартирного будинку; своєчасно сплачувати за спожиті житлово-комунальні послуги.
За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором. Якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).
Згідно ст.633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Актами цивільного законодавства можуть бути встановлені правила, обов`язкові для сторін при укладенні і виконанні публічного договору.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.641 ЦК України пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття.
Згідно ст.642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказано у пропозиції укласти договір або не встановлено законом.
Особа, яка зробила пропозицію укласти договір (оферту), у разі беззастережного акцепту цієї пропозиції його адресатом автоматично стає стороною в договірному зобов`язанні.
Акцептом визнається відповідь особи, якій адресована оферта, про її прийняття. Акцепт повинен бути повним і беззастережним. Мовчання за загальним правилом не є акцептом, якщо інше не випливає із закону, звичаю ділового обороту або з колишніх ділових відносин сторін. Мовчання можна вважати акцептом лише тоді, коли це прямо передбачено договором або законом.
Разом з тим згідно зі ст.205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. У випадках, встановлених договором або законом, воля сторони до вчинення правочину може виражатися її мовчанням.
Системний аналіз зазначених вище положень ЦК України свідчить про те, що укладення договору шляхом вчинення виключно конклюдентних дій або мовчання можливе, якщо для певного договору не передбачена обов`язкова письмова форма або якщо таке укладення договору передбачено законом.
Таким чином, договір з постачання теплової енергії є укладеним з моменту, коли споживач акцептував пропозицію оферти та повністю та без застережень або у вигляді конклюдентних дій прийняв оферту, або за умови передбачення у договорі або законі не висловив заперечень проти договору (мовчання).
Аналогічний висновок викладений упостанові Верховного Суду від 11.11.2019 у справі №646/834/17. Також у вказаній постанові Верховний Суд дійшов висновку, що для виникнення правовідносин, пов`язаних з наданням комунальних послуг на підставі публічної оферти, не потрібно інших доказів, ніж публікація публічного договору та відсутність заперечень з боку іншої сторони.
Верховний Суд у постанові від 22 грудня 2020 року у справі № 311/3489/18 виклав правовий висновок, згідно з яким незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
У справі, яка переглядається судом встановлено, що 27.07.2006 ОСОБА_1 , як власник квартири АДРЕСА_1 , та споживач комунальної послуги з централізованого постачання гарячої води та централізованого опалення, що надається відповідачем, звернулась до директора КП «ТМТКЕ» із заявою про видачу технічних умов на від`єднання зазначеної квартири від централізованої системи опалення і гарячого водопостачання у зв`язку з влаштуванням автономного опалення і гарячого водопостачання (а.с.43, т.1).
Рішенням міжвідомчої комісії з питань, пов`язаних з відключенням споживачів від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, протокол від 29 вересня 2006 року № 13, затверджено акт про відключення квартири (нежитлового приміщення, секції, під`їзду, будинку) від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання від 18 вересня 2006 року. Цим актом також засвідчено відключення квартири АДРЕСА_1 , власником якої є ОСОБА_1 , від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання. В пункті 2 цього акту зазначено, що в квартирі позивачки залишено 5 транзитних стояків (2 штуки діаметром 20 мм та 3 штуки діаметром 25 мм).
При цьому п. 28 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ № 630 від 21.07.2005 (в редакції, чинній станом на 13.06.2006), визначав, що споживачі, які встановили у квартирі багатоквартирного будинку індивідуальні (автономні) системи опалення, оплачують послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку відповідно до методики, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.
Указані положення знайшли своє відображення і у п. 8 технічних умов № 9062 від 10.08.2006, які були надані ОСОБА_1 , яким передбачено що споживач, після відключення нагрівальних приладів опалення у квартирі від ВМЦО, зобов`язаний проводити оплату вартості витрат тепла стояками у квартирі, а також стояками і нагрівальними приладами приміщень загального користування (а.с.47, т.1). 
За таких підстав суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позивачка, ще станом на 29 вересня 2006 року була обізнана про наявність обов`язку оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування будинку по АДРЕСА_1 , незважаючи на встановлення у належному їй житлі індивідуального опалення, та фактично погодилась із виконанням цього обов`язку, що додатково був затверджений у технічних умовах на відключення квартири від внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення і гарячого водопостачання.
Як встановлено судом вище та не заперечувалось учасниками справи, що житловий багатоквартирний будинок, що розташований по АДРЕСА_2 , повністю не відключений від системи централізованого опалення та постачання гарячої води та у період 2021-2025 років відповідачем постачалась теплова енергія та гаряча вода до цього будинку, у тому числі до місць загального користування у частині під`їздів цього будинку. 
Факт надання послуги з теплопостачання в будинок АДРЕСА_2 , підтверджується Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2021/2022 роки від 19 жовтня 2021 року, Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2022/2023 роки від 11 листопада 2022 року, Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2023/2024 роки від 29 жовтня 2023 року, Актом про запуск системи опалення в роботу в опалювальний період 2024/2025 роки від 23 жовтня 2024 року. Зазначені акти складені за участю представників управителя будинку ПП «Благоустрій»(а.с.105-108, т.1).
Будь-яких доказів, що позивачка не отримувала даних послуг матеріали справи не містять. 
Відповідно до п. 24 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених постановою КМУ № 830 від 21.08.2019 (далі за текстом Правила), обсяг теплової енергії, витраченої на опалення місць загального користування та допоміжних приміщень будівлі, а також на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, розподіляється також на споживачів, приміщення яких обладнані індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання або відокремлені (відключені) від системи (мережі) централізованого опалення (теплопостачання) та постачання гарячої води.
Споживач не звільняється від оплати послуги у частині відшкодування витрат за частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), у разі відключення (відокремлення) його квартири або нежитлового приміщення від мереж (систем) централізованого опалення (теплопостачання) (п. 38 Правил).
Споживач зобов`язаний: у разі відключення його приміщення від систем (мереж) централізованого опалення (теплопостачання) в установленому законодавством порядку відшкодовувати частину обсягу теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення, який складається з обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування і допоміжних приміщень будинку та обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання (за наявності циркуляції) (пп.13 п.45 Правил).
У постановах від 26.09.2018 (справа № 703/58/16-ц) та від 03.10.2019 (справа №539/2966/15-ц) Верховний Суд зазначив, що оскільки житло відповідача знаходиться у багатоквартирному будинку, вона зобов`язана нести витрати з утримання та обслуговування будинку спільно з іншими власниками квартир цього будинку, отже, оплачувати послуги з централізованого опалення місць загального користування згідно з встановленими тарифами. 
Крім того, суд вірно зазначив, що розділ VІІ Методики визначає можливість власників (співвласників) будівлі/будинку прийняти рішення про застосування поправкових коефіцієнтів до обсягу спожитої теплової енергії на опалення житлових/нежитлових приміщень окремих споживачів, про що письмово повідомляють виконавця розподілу комунальної послуги. Після отримання відповідного рішення власників (співвласників) будівлі/будинку під час здійснення розподілу теплової енергії виконавцем розподілу комунальної послуги застосовуються установлені поправкові коефіцієнти до розрахованого обсягу спожитої теплової енергії на опалення житлових/нежитлових приміщень таких окремих споживачів протягом усіх наступних розрахункових періодів та наступних опалювальних періодів.
При цьому, як вбачається із матеріалів справи, відповідного рішення співвласників будинку по АДРЕСА_2 , яким вирішено встановити позивачці, як споживачу послуги з постачання теплової енергії на задоволення загальнобудинкових потреб на опалення поправковий коефіцієнт, у тому числі і нульовий коефіцієнт, ОСОБА_1 суду не надала, як і не зверталася з таким документом до відповідача задля проведення перерахунку нарахованого їй боргу. 
За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду про відсутність підстав, за яких позивач як співвласник місць загального користування багатоквартирного будинку та відповідно споживач наданих відповідачем комунальних послуг може бути звільнена від оплати таких послуг.
Оскільки із змісту позовної заяви та апеляційної скарги вбачається, що основними мотивами вимог є саме заперечення позивачем наявності у неї обов`язку сплати таких житлово-комунальних послуг, а не заперечення щодо вартості та обсягу наданих послуг, оскільки наданий відповідачем до відзиву розрахунок вартості житлово-комунальних послуг позивачем не оспорювався, а власного розрахунку вона не надавала, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для скасування, припинення та анулювання указаних нарахувань.
З огляду на викладене, суд першої інстанції встановивши на підставі наявних в матеріалах справи доказів того, що позивачка, як співвласник місць загального користування багатоквартирного будинку, та відповідно споживач наданих відповідачем комунальних послуг, не може бути звільнена від оплати законно нарахованої плати за постачання теплової енергії (плата за абонентське обслуговування), прийшов до правильного висновку, що заявлені ОСОБА_1 позові вимоги є необґрунтованими та не підлягають до задоволення. 
Доводи заявниці в апеляційній скарзі про відсутність між сторонами укладеного договору про надання послуг з постачання теплової енергії, колегія суддів вважає безпідставними, з огляду на таке.
Відповідно до ч.5 ст. 13 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” у разі якщо співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і послуг з постачання та розподілу електричної енергії), з ними укладається індивідуальний договір про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання. Такі договори вважаються укладеними, якщо протягом 30 днів з дня опублікування тексту договору на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на веб-сайті виконавця послуги співвласники багатоквартирного будинку не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин та не уклали відповідний договір з виконавцем комунальної послуги.
Таким чином, з огляду на те, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 не вчиняла дій, співвласники якого не прийняли рішення про вибір моделі договірних відносин і не уклали з виконавцем комунальної послуги відповідний договір, тому з ними в порядку ч.5 ст.13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», вважаються укладеними з 01.12.2021 про надання комунальних послуг, які є публічними договорами приєднання, що були оприлюднені на веб-сайті відповідача. Тобто, між сторонами склалися наявні фактичні договірні відносини, за якими відповідачем були надані послуги з постачання теплової енергії та гарячої води, а співвласник указаного будинку ці послуги прийняла та зобов`язалась здійснювати їх оплату. 
Відповідно до висновку, який викладений у постанові Верховного Суду від 22.12.2020 у справі №311/3489/18, незважаючи на укладення чи неукладення споживачем договору на теплопостачання місць загального користування, за умови отримання ним відповідних послуг, він несе обов`язок щодо оплати отриманої теплової енергії.
Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги. 
Вказаний висновок викладений у постанові Верховного Суду від 18.03.2019 у справі № 210/5796/16-ц.
Отже, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення, а зводяться до незгоди заявника з висновками щодо їх оцінки та містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки суду першої інстанції.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу ОСОБА_1 слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2026 року - залишити без змін.
Оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення, підстав для розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 03 лютого 2026 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст судового рішення виготовлено 24 червня 2026 року.

Головуюча          Н.М. Храпак

Судді:          Б.О. Гірський

М.В. Хома