Справа № 461/1726/26 Головуючий у 1 інстанції: Павлюк О.В. 
Провадження № 33/811/633/26 Доповідач: Гончарук Л. Я. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

27 квітня 2026 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Гончарук Л.Я., з участю представника Львівської митниці Держмитслужби України Хоми Тараса Богдановича, розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича на постанову Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2026 року щодо ОСОБА_1 ,

встановив:

вищенаведеною постановою, провадження у справі про порушення митних правил відносно ОСОБА_1 за вчинення ним порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, – закрито, у зв`язку з відсутністю у його діях складу і події зазначеного адміністративного правопорушення.
Товар, вилучений відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0133/UA209000/2026 від 31.01.2026 – повернуто ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови, 31 січня 2026 року близько 21:02 год. в зону митного контролю в напрямку в`їзд в Україну, смугою руху «зелений коридор» пункту пропуску «Шегині – Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель «SPRINTER 314», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому в якості пасажира слідував гр. України ОСОБА_1 , чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження.
У ході проведення митних формальностей відносно вказаного транспортного засобу виникла підозра щодо наявності у ньому товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню. Транспортний засіб був направлений на рентгенографічне сканування, за результатами застосування скануючої системи у багажному відділені транспортного було виявлено аномалію, з метою перевірки аномалії було проведено митний огляд транспортного засобу.
Під час проведення митного огляду із застосуванням технічних засобів митного контролю (фотокамера, ліхтарик) в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) був виявлений товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: - пральна машина торговельної марки «BAUKNECHT», модель «WA Champion 64», 6,5 kg, 12NC: НОМЕР_2 , з ознаками використання – 1 шт.
Під час усного опитування гр. ОСОБА_1 визнав себе власником вказаного товару.
Отже гр. України ОСОБА_1 порушив встановлений порядок проходження митного контролю в зоні (коридорі) спрощеного митного контролю, тобто не задекларував товар, що переміщується через митний кордон України.
Зазначені дії мають ознаки порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 Митного кодексу України.
Не погоджуючись з даною постановою суду представник Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцький Б.І. подав апеляційну скаргу, в якій просить оскаржувану постанову скасувати та винести нову постанову, якою  ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні порушення митних правил, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК України, накласти на нього стягнення у розмірі 30 % вартості від предмету правопорушення, що становить 1770 гривень, стягнути витрати за зберігання на складі митного органу 701,33 грн.
Вважає, що висновок судді Галицького районного суду м. Львова є передчасним, а оскаржувана постанова – необ`єктивна, невмотивована і безпідставна, зважаючи на наступне.
Зауважує, що 04.04.2026 було виконано зважування предмету правопорушення пральної машини торговельної марки «BAUKNECHT», модель «WA Champion 64», 6,5 kg, 12NC: НОМЕР_2 з відображенням на фото таблиці та акті проведення огляду результату - 62,5 кг.
Відповідно до ст. 511 МК України тимчасово вилучено було лише той товар який перевищує в даному випадку своєю вагою встановлені ст. 374 МК України вагові обмеження для ввезення громадянами товарів на митну територію України за умов усного декларування шляхом проходження через “зелений коридор”.
Стверджує, що винесена постанова не спрямована на попередження подібних правопорушень, а навпаки – сприяє їх вчиненню в майбутньому та породжує почуття безвідповідальності за вчинене, оскільки судом не може бути повернуто товар особі ОСОБА_1 , який не навів доказів приналежності товару саме йому.
У судове засідання апеляційного суду, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду не з`явився, клопотань про відкладення розгляду справи не надсилав.
За вказаних обставин, неявка вказаної особи у відповідності до вимог ст. 294 КУпАП не перешкоджає розгляду справи. 
Заслухавши виступ представника Львівської митниці Держмитслужби України Хоми Т.Б., який заперечив проти апеляційних вимог, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Згідно з ст. 487 МК України провадження у справі про порушення митних правил здійснюється відповідно до цього Кодексу, а в частині, що не регулюється ним, відповідно до законодавства України про адміністративні правопорушення.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 486 МК України, завданням провадження у справах про порушення митних правил є своєчасне, всебічне, повне, та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її з дотриманням вимог закону, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню порушень митних правил, та запобігання таким правопорушенням.
Положеннями ст. 489 МК України визначено, що при розгляді справи про порушення митних правил суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують та/або обтяжують відповідальність, чи є підстави для звільнення особи, що вчинила правопорушення від адміністративної відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як слідує з матеріалів провадження, вказані вимоги закону судом першої інстанції, при розгляді справи щодо ОСОБА_1 були дотримані в повному обсязі.
Згідно зі ч. 2 ст. 471 МК України, відповідальність настає за недекларування товарів (крім зазначених у частинах першій та/або третій цієї статті), що переміщуються через митний кордон України громадянами.
Положення ст. 374 Митного кодексу України визначають, що товари (крім підакцизних), сумарна фактурна вартість яких не перевищує еквівалент 500 євро та сумарна вага яких не перевищує 50 кг, що ввозяться громадянами на митну територію України у ручній поклажі та/або у супроводжуваному багажі через інші, ніж відкриті для повітряного сполучення, пункти пропуску через державний кордон України, не підлягають письмовому декларуванню (за винятком товарів, на які відповідно до статті 197 цього Кодексу встановлено обмеження щодо переміщення громадянами через митний кордон України, і випадків, передбачених частиною другою цієї статті) та не є об`єктами оподаткування митними платежами.
Відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0133/UA209000/2026 від 31.03.2026, 31 січня 2026 року близько 21:02 год. в зону митного контролю в напрямку в`їзд в Україну, смугою руху «зелений коридор» пункту пропуску «Шегині – Медика» митного поста «Мостиська» Львівської митниці заїхав транспортний засіб марки «MERCEDES-BENZ», модель «SPRINTER 314», реєстраційний номер НОМЕР_1 , у якому в якості пасажира слідував гр. України ОСОБА_1 , чим своїми діями заявив про відсутність будь-яких товарів, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження. Під час проведення митного огляду із застосуванням технічних засобів митного контролю (фотокамера, ліхтарик) в багажному відділені транспортного засобу (без ознак приховування) був виявлений товар, який відповідно до ст. 374 МК України перевищує неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, а саме: - пральна машина торговельної марки «BAUKNECHT», модель «WA Champion 64», 6,5 kg, 12NC: НОМЕР_2 , з ознаками використання – 1 шт.
Як слідує, при складанні протоколу про порушення митних правил митний орган не конкретизував, які саме обмеження щодо переміщення вказаних вище предметів були порушені ОСОБА_1 . У протоколі зазначено, що вказані предмети відповідно до ст. 374 МК України перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України. Однак, у матеріалах справи відсутні будь-які докази, що предмети, вилучені у ОСОБА_1 відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0133/UA209000/2026 від 31.03.2026, перевищують неоподатковану норму переміщення через митний кордон України, зазначену у ст. 374 МК України.
Як вбачається з висновку експерта СЛЕД Держмитслужби України № 1420003400-0141, ринкова вартість пральної машини з маркуванням «BAUKNECHT», з ознаками використання, становить 5’900,00 грн, що не перевищує еквівалент 500 євро. Будь-які докази на підтвердження того, що сумарна вага предмету, що є порушенням митних правил відповідно до протоколу про порушення митних правил № 0133/UA209000/2026 від 31.03.2026, перевищує 50 кг, суду надано не було.
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказані предмети не є товаром, які підлягають обов`язковому декларуванню та оподаткуванню або, які належать до категорії товарів, на переміщення яких через митний кордон України встановлені заборони чи обмеження, а тому під час проходження ОСОБА_1 митного контролю вони не підлягали обов`язковому декларуванню, що виключає у діях останнього склад правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 471 МК.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 62 Конституції України, обвинувачення не може ґрунтуватися на припущеннях, а всі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 22.12.2010 №23-рп/2010 адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтується на конституційних принципах і правових презумпціях, в тому числі, і закріпленої в статті 62 Конституції України презумпції невинуватості.
Така позиція Конституційного Суду України відповідає і правовим позиціям Європейського суду з прав людини. За змістом ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
У своєму рішенні по справі «Аллене де Рібемон проти Франції» від 10 лютого 1995 року Європейський суд з прав людини зазначив, що сфера застосування принципу презумпції невинуватості значно ширше, ніж це передбачають національним законодавством: презумпція невинності обов`язкова не тільки для кримінального суду, який вирішує питання про обґрунтованість обвинувачення, а й для всіх інших суспільних відносин.
У рішенні «Маліга проти Франції» від 23 вересня 1998 року, Європейський суд з прав людини визнав кримінально-правовий зміст адміністративного правопорушення. Європейський суд з прав людини підкреслює, що обов`язок адміністративного органу нести тягар доведення є складовою презумпції невинуватості і звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до скоєння порушення. Так, в рішенні від 21 липня 2011 року у справі «Коробов проти України» Європейський суд з прав людини висловив позицію, що суд має право обґрунтувати свої висновки лише доказами, що випливають зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту. Тобто таких, які не залишать місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом».
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що матеріали справи не містять достатніх, належних і допустимих доказів того, що ОСОБА_1 порушив встановлений цим Кодексом порядок проходження митного контролю з порушенням визначеної законодавством процедури.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справа «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32).
Істотних порушень законодавства, що тягнуть зміну чи скасування постанови судді першої інстанції, при розгляді апеляційної скарги не встановлено.
Обґрунтування вимог апеляційної скарги щодо того, що висновок судді Галицького районного суду м. Львова є передчасним, а оскаржувана постанова – необ`єктивна, невмотивована і безпідставна, не знайшло свого підтвердження при апеляційному перегляді.
За таких обставин, апеляційний суд визнає подану апеляційну скаргу необґрунтованою, та не вбачає підстав для скасування постанови судді Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2026 року.
Ураховуючи вищенаведене, оскаржувана постанова судді є законною та обґрунтованою, й підстав для її зміни чи скасування не вбачається.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу представника Львівської митниці Держмитслужби України Лубоцького Богдана Ігоровича – залишити без задоволення, а постанову судді Галицького районного суду м. Львова від 02 квітня 2026 року щодо  ОСОБА_1 – без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Л.Я. Гончарук