ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 травня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/4828/26

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Клопота С.Л.,
за участю секретаря Шевченко А.В. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції, в якому просить: зобов`язати Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 27402465, зареєстрований 05.08.2009 року на підставі Постанови про арешт серія та номер АН415907 від 05.08.2009 року, видавник Новозаводський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все майно.
Представник позивача подав заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримав та просив задовольнити.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи сповіщалися належним чином, про причини неявки суду не повідомили.
Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч.4 ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснювалося.
З`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, всебічно та повно дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
ОСОБА_1 (надалі Позивач) є співвласником квартири, що находиться за адресою АДРЕСА_1 , що підтверджується доданими до позовної заяви письмовими доказами.
Проте, 01.04.2026 року Позивач отримав інформацію про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна існує запис про наявність арешту на все майно, а саме: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 27402465, зареєстрований 05.08.2009 року на підставі Постанови про арешт серія та номер АН415907 від 05.08.2009 року, видавник Новозаводський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все майно.
01.04.2026 року Позивач по даній справі звернувся до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові із заявою щодо зняття вищевказаних арештів з всього нерухомого майна.
На заяву Позивача, 21.04.2026 року останній отримав відповідь з Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові про те, що перевіркою автоматизованої системи виконавчого провадження, в тому числі електронного архіву виконавчих проваджень та спецрозділу, віднайти виконавче провадження, під час примусового виконання якого було винесено постанову про арешт АН 415907 від 05.08.2009 не вдалося. Повідомляємо, що матеріали завершених виконавчих проваджень, переданих до архіву державної виконавчої служби, підлягають знищенню у зв`язку із закінченням терміну їх зберігання, встановленого розділом XI Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5. Так, строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Строк зберігання в електронному архіві завершених, повернутих без прийняття до виконання відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження» виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить десять років.
Станом на сьогодні, ідентифікувати виконавчі провадження в межах котрого було накладено арешт на майно ОСОБА_1 та встановити наслідки його завершення немає можливості. Також інформуємо, що вчинення заходів примусового виконання та винесення процесуальних документів здійснюється державним виконавцем виключно в межах виконавчих проваджень, що перебувають у нього на виконанні.
Згідно даних автоматизованої системи виконавчого провадження, на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, станом на сьогодні, відсутні виконавчі документи про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 (РНОКШ НОМЕР_1 ).
Враховуючи викладені обставини, Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України не має правових підстав та технічної можливості для зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного постановою про арешт АН 415907 від 05.08.2009. Додатково повідомляємо, що в даному випадку, арешт з майна боржника може бути знятий відповідно до статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» за рішенням суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 5 КАС України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у відповідному Законі у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.
Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1 2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.
Відмовляючи у задоволенні заяви, Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові виходив із того, що відсутні передбачені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зняття арешту з майна боржника, зокрема що відсутні матеріали виконавчого провадження та неможливо ідентифікувати в межах яких було накладено вказані вище арешти.
Спір у даній справі, виник не у зв`язку з оскарженням бездіяльності у вигляді не зняття арешту державними виконавцями, які здійснювали виконавчі дії у виконавчих провадженнях які не вдалося ідентифікувати.
Спір виник у зв`язку з тим, що на заяву ОСОБА_1 від 01 квітня 2026 року про зняття арешту, Відповідач відмовилися зняти відповідні арешти.
За таких обставин, ч. 4 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» не є тим законом, який регулює спірні правовідносини.
Суд виходить з того, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.
Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.
По даній справі, сам Відповідач зазначає, що оскільки пройшло більше 10 років, усі виконавчі провадження стосовно Позивача були знищені, а ідентифікувати ті в межах яких було накладено відповідні арешти не можливо.
У постанові Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22)зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.
Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права
Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.
Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.
Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.
Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 КАС України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
На думку суду не зняття ДВС арешту з майна боржника у виконавчому провадженні саме за обставинами цієї справи є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби, і порушене право Позивача підлягає захисту шляхом зобов`язання ДВС зняти арешт з майна боржника.
За таких обставин, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку будь-яких стягувачів, відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, вимога про визнання бездіяльності виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника, який є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, є законною та обґрунтованою.
Викладена позиція Позивача узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 13.07.2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22), від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19).
Таким чином, зі встановлених обставин справи та наведених норм чинного законодавства України, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити.
Відповідно до частини першої статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст.139, 227, 241-243, 246, 250 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) до Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції (вул. Княжа, 28, м. Чернігів,Чернігівський р-н, Чернігівська обл.,14000) про зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити в повному обсязі.
Зобов`язати Новозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України зняти арешт із усього нерухомого майна ОСОБА_1 (РНОКПП - НОМЕР_1 ), а саме обтяження: арешт нерухомого майна, номер запису про обтяження 27402465, зареєстрований 05.08.2009 на підставі Постанови про арешт серія та номер АН415907 від 05.08.2009, видавник Новозаводський відділ державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, опис предмета обтяження: все майно.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Новозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Чернігові Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції на користь ОСОБА_1 судрові витрати в розмірі 1064,96 грн.
Рішення суду набирає законної сили в порядку статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня складення повного тексту рішення суду. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Повний текст рішення виготовлено 14 травня 2026 року.

Суддя Сергій КЛОПОТ