Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №644/1237/25
Провадження №2/338/23/26
13 травня 2026 року селище Богородчани
Богородчанський районний суд Івано-Франківської області в складі головуючого судді Куценка О. О., за участю секретаря судового засідання Двібородчин І. В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду селища Богородчани цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 04 лютого 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ЗАЙМЕР» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 110160, відповідно до умов якого відповідачці нібито було надано кредит у розмірі 2000,00 грн.
Позивач зазначив, що відповідачка свої зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у загальному розмірі 9800,00 грн, з яких: 2000,00 грн — заборгованість за основною сумою кредиту, 7800,00 грн - заборгованість за процентами.
Також позивач посилався на те, що 28 жовтня 2021 року між ТОВ «ЗАЙМЕР» та ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» було укладено договір факторингу № 01-28/10/2021, відповідно до умов якого первісний кредитор відступив позивачу право грошової вимоги до боржників, зазначених у реєстрі боржників, у тому числі до ОСОБА_1 за кредитним договором № 110160 від 04 лютого 2020 року.
Позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованість за кредитним договором № 110160 від 04 лютого 2020 року в розмірі 9800,00 грн, а також понесені судові витрати.
01 квітня 2025 року ухвалою судді Галицького районного суду Івано-Франківської області Аннишин С. І. цивільна справа №644/1237/25 за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "Фінансова компанія "КЕШ ТУ ГОУ" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №110160 від 04.02.2020 року, у розмір 9800 грн та судових витрат, направлена до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області за підсудністю.
14 травня 2025 року до Богородчанського районного суду Івано-Франківської області надійшла судова справа №644/1237/25.
Ухвалою суду від 15 травня 2025 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі.
Відповідачка ОСОБА_1 через свого представника подала письмові пояснення, у яких проти задоволення позову заперечила. Зазначила, що будь-яких цивільно-правових угод та зобов`язань ані з ТОВ «ЗАЙМЕР», ані з ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» не укладала, грошових коштів від них не отримувала, а тому вважає заявлені позовні вимоги безпідставними та недоведеними.
Крім того, відповідачка посилалася на те, що у цивільній справі № 338/140/22 вже розглядалося питання щодо виконавчого напису нотаріуса від 07 грудня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 14934, про стягнення з неї на користь ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» заборгованості за кредитним договором № 110160 від 04 лютого 2020 року. Також відповідачка зазначала, що згідно з інформацією Українського бюро кредитних історій у неї відсутні кредитні договори з ТОВ «ЗАЙМЕР», а повідомлення про відступлення права вимоги вона не отримувала.
Позивач подав до суду заперечення на письмові пояснення відповідачки, у яких наполягав на тому, що кредитний договір був укладений в електронній формі шляхом використання одноразового ідентифікатора, а кредитні кошти були перераховані відповідачці у безготівковій формі на банківську картку, реквізити якої були вказані при укладенні договору.
Ухвалою суду від 14 липня 2025 року справу прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі на 14 годину 00 хвилин 04 вересня 2025 року.
Ухвалою суду від 04 вересня 2025 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні з повідомленням учасників на 11 годину 00 хвилин 07 жовтня 2025 року.
Ухвалою суду від 19 листопада 2025 року запропоновано позивачу подати до суду належним чином засвідчену копію договору факторингу № 01-28/10/2021 від 28 жовтня 2021 року разом з усіма додатками, включаючи реєстр боржників, у якому відображено ОСОБА_1 ; докази перерахування коштів первісному кредитору за цим договором факторингу, зокрема платіжні доручення, банківські документи тощо; а також інші матеріали, що підтверджують перехід права вимоги до позивача, які були зазначені у переліку додатків до позовної заяви.
Ухвалою суду від 18 лютого 2026 року задоволено клопотання представника відповідачки - адвоката Бігун В. П. Суд ухвалив витребувати у Monobank, емітентом якого є АТ «Універсал Банк», інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: щодо належності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , банківської картки з прихованим номером НОМЕР_2 ; документи, які підтверджують надходження 04 лютого 2020 року о 17:28:04 год. на картковий рахунок НОМЕР_2 грошових коштів у розмірі 2000,00 грн; інформацію щодо власника картки НОМЕР_2 .
Ухвалою суду від 26 березня 2026 року задоволено клопотання представника позивача ОСОБА_2 . Суд ухвалив витребувати у АТ «Акцент-Банк» інформацію, що містить банківську таємницю, а саме: щодо наявності у ОСОБА_1 карткових рахунків, відкритих у банку станом на 04 лютого 2020 року; інформацію щодо належності ОСОБА_1 карткового рахунку НОМЕР_2 ; виписку по рахунку за номером картки НОМЕР_2 ; а також інформацію про надходження 04 лютого 2020 року на відповідний картковий рахунок грошових коштів у сумі 2000,00 грн.
Ухвалою суду від 27 квітня 2026 року позивачу було запропоновано надати письмові пояснення щодо невідповідності переліку додатків до позовної заяви фактично наявним у матеріалах електронної справи документам, а також, у разі наявності, надати належним чином засвідчену копію кредитного договору № 110160 від 04 лютого 2020 року, розрахунок заборгованості за цим договором та інші документи, на які позивач посилається як на підставу заявлених вимог.
Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом частин третьої, четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні у нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.
За правилами частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Отже, для задоволення позову про стягнення заборгованості за кредитним договором позивач повинен довести не лише факт існування документа під назвою «кредитний договір» або факт відступлення права вимоги, а й факт реального надання кредитодавцем грошових коштів саме відповідачці у визначеному договором розмірі та факт виникнення у відповідачки обов`язку щодо повернення цих коштів.
Судом досліджено копію індивідуальної частини договору про надання фінансового кредиту № 110160 від 04 лютого 2020 року, відповідно до якої ТОВ «ЗАЙМЕР» зазначене кредитодавцем, а ОСОБА_1 - клієнтом. У пункті 1.1 договору зазначено, що Товариство надає клієнту фінансовий кредит у розмірі 2000,00 грн, а клієнт зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з пунктом 1.2 договору кредит надається строком на 20 днів, тобто до 23 лютого 2020 року. Згідно з пунктом 1.3 договору за користування кредитом клієнт сплачує 730 % річних, що становить 2 % на добу. Пунктом 1.4 договору передбачено, що кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом. Пунктом 1.5 договору прямо визначено, що датою укладення цього договору вважається дата перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта.
У розділі 7 договору як рахунок позичальника зазначено картку № НОМЕР_2 , а також зазначено електронний підпис НОМЕР_3 .
З Додатку № 1 до договору вбачається, що графік розрахунків складений виходячи зі строку кредитування 20 днів, суми кредиту 2000,00 грн, фіксованої процентної ставки 2 % на день, суми нарахованих процентів 800,00 грн, а загальна сума до оплати за графіком становить 2800,00 грн.
Водночас наявність копії індивідуальної частини договору сама по собі не підтверджує факту фактичного перерахування кредитних коштів відповідачці та їх зарахування саме на її банківський рахунок.
Суд звертає увагу, що умовами самого договору передбачено надання кредиту у безготівковій формі на реквізити платіжної банківської картки, вказаної клієнтом, а датою укладення договору визначено саме дату перерахування грошових коштів на банківський рахунок клієнта. Отже, за змістом поданого позивачем договору факт перерахування коштів є ключовою обставиною, яка підтверджує не лише виконання кредитодавцем свого обов`язку, а й реальне виникнення у відповідачки обов`язку щодо повернення відповідної суми.
Позивач посилається на те, що кредитні кошти були перераховані відповідачці на банківську картку № НОМЕР_2 .
Однак такі доводи позивача не знайшли належного підтвердження під час розгляду справи.
На виконання ухвали суду АТ «Універсал Банк» повідомило, що банківські рахунки, відкриті на ім`я ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , в АТ «Універсал Банк», у тому числі в мобільному застосунку Monobank, не обліковуються / не обліковувались.
Також на виконання ухвали суду АТ «Акцент-Банк» повідомило, що у ОСОБА_1 , відкриті рахунки в АТ «А-Банк» відсутні.
Зазначені відповіді банківських установ суд оцінює як належні, допустимі та достовірні докази в частині перевірки доводів позивача щодо належності відповідачці картки, на яку, за твердженням позивача, були перераховані кредитні кошти, та щодо можливого надходження коштів на її рахунок.
Відповіді банків не підтвердили, що банківська картка № НОМЕР_2 належала ОСОБА_1 , не підтвердили наявності у відповідачки відповідних карткових рахунків та не підтвердили факту надходження 04 лютого 2020 року на рахунок відповідачки грошових коштів у сумі 2000,00 грн.
Суд критично оцінює надану позивачем інформаційну довідку ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» від 10 січня 2025 року № 609/01, відповідно до якої на сайті торговця CLY.COM.UA через платіжний сервіс «Platon» була проведена успішна транзакція типу «видача» на суму 2000,00 грн, дата та час проведення - 04 лютого 2020 року 17:28:04, номер платіжної картки - НОМЕР_2 , емітент платіжної картки - A-BANK, опис операції - «Видача кредита # НОМЕР_4 ».
Разом з тим, зазначена довідка за своїм змістом підтверджує лише факт оброблення платіжним сервісом певної транзакції за вказаними технічними реквізитами, однак не є банківською випискою з рахунку відповідачки, не є первинним банківським документом про рух коштів, не містить підтвердження банку-емітента картки про фактичне зарахування коштів на рахунок отримувача та не посвідчує, що платіжна картка НОМЕР_2 належала саме ОСОБА_1 .
Із вказаної інформаційної довідки неможливо достовірно встановити власника карткового рахунку, його реєстраційні дані, номер рахунку у форматі IBAN, особу фактичного отримувача коштів, а також факт зарахування 04 лютого 2020 року грошових коштів у сумі 2000,00 грн саме на банківський рахунок ОСОБА_1 .
Крім того, зазначення у довідці ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» емітента платіжної картки як A-BANK саме по собі не підтверджує належності цієї картки відповідачці, оскільки на виконання ухвали суду АТ «Акцент-Банк» повідомило, що у ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , відкриті рахунки в АТ «А-Банк» відсутні. Також відповідь АТ «Універсал Банк» не підтвердила наявності у відповідачки рахунків у цьому банку чи в мобільному застосунку Monobank.
За таких обставин інформаційна довідка ТОВ «ПЛАТЕЖІ ОНЛАЙН» не може бути визнана достатнім доказом фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів, оскільки вона не усуває сумнівів щодо належності платіжної картки саме ОСОБА_1 та не підтверджує факту зарахування коштів на її банківський рахунок. Відтак посилання позивача на зазначену довідку не спростовує висновку суду про недоведеність факту надання відповідачці кредитних коштів за кредитним договором № 110160 від 04 лютого 2020 року.
Суд також враховує, що позивачем не подано належної банківської виписки, платіжного доручення, платіжної інструкції, довідки банку-емітента або іншого первинного банківського документа, який би підтверджував фактичне зарахування 04 лютого 2020 року грошових коштів у сумі 2000,00 грн саме на рахунок ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. У цій справі доказом фактичного надання кредиту у безготівковій формі мали б бути документи, які підтверджують рух коштів, платника, отримувача, рахунок або картку отримувача, дату, суму та факт зарахування коштів. Таких доказів матеріали справи не містять.
Розрахунок заборгованості, витяг з реєстру боржників, договір факторингу або копія електронного кредитного договору не замінюють первинних банківських документів та не підтверджують самостійно факту фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів.
Розрахунок заборгованості є одностороннім документом кредитора, який відображає його позицію щодо розміру боргу, однак не підтверджує фактичного виникнення боргу без належних доказів надання кредитних коштів.
Крім того, суд звертає увагу на те, що Додаток № 1 до договору містить графік розрахунків, відповідно до якого загальна сума до оплати за договором становить 2800,00 грн, тоді як у позові заявлено до стягнення 9800,00 грн. Належного, деталізованого та допустимого розрахунку саме заявленої до стягнення суми, з якого можливо було б встановити період нарахування, правову підставу такого нарахування, розмір процентів за кожен період та відповідність цих нарахувань умовам договору і закону, позивачем не подано.
Отже, навіть у разі врахування поданої копії індивідуальної частини договору № 110160 від 04 лютого 2020 року, матеріали справи не містять належних і допустимих доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачці та доказів обґрунтованості заявленого розміру заборгованості.
Щодо доводів позивача про набуття ним права вимоги за договором факторингу, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином.
Згідно з частиною першою статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Таким чином, новий кредитор не може набути більше прав, ніж мав первісний кредитор. Сам факт укладення договору факторингу або включення особи до реєстру боржників не доводить факту існування первісного зобов`язання, якщо не доведено, що первісний кредитор фактично надав відповідачці кредитні кошти.
Договір факторингу та реєстр боржників можуть підтверджувати факт оформлення відступлення заявленої кредитором вимоги, однак не підтверджують, що така вимога реально виникла, що первісний кредитор виконав свій обов`язок щодо надання кредиту, а відповідачка отримала відповідні грошові кошти.
З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами факту надання ОСОБА_1 кредитних коштів за кредитним договором № 110160 від 04 лютого 2020 року.
Оскільки позивачем не доведено факту фактичного отримання відповідачкою кредитних коштів, відсутні правові підстави для стягнення з неї як основної суми кредиту, так і процентів за користування кредитом.
Вимога про стягнення процентів є похідною від доведеності факту надання кредиту. За відсутності належних доказів фактичного надання відповідачці кредитних коштів нарахування процентів на таку суму не може бути визнано обґрунтованим.
Інші доводи сторін не спростовують висновку суду про недоведеність заявлених позовних вимог, оскільки вирішальним для правильного вирішення цього спору є саме відсутність належних, допустимих і достатніх доказів фактичного перерахування кредитних коштів відповідачці та їх зарахування на її банківський рахунок.
За таких обставин позовні вимоги ТОВ «ФК «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором є недоведеними та задоволенню не підлягають.
Щодо судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позову відмовлено повністю, судові витрати, понесені позивачем при зверненні до суду, покладаються на позивача та з відповідачки не стягуються.
Підстав для стягнення з відповідачки на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу суд не вбачає, оскільки такі витрати підлягають розподілу з урахуванням результатів розгляду справи, а позовні вимоги залишаються без задоволення.
Керуючись статтями 4, 12, 13, 76-83, 89, 133, 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд,
у х в а л и в :

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «КЕШ ТУ ГОУ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити повністю.
Повний текст судового рішення складено 14 травня 2026 року. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя :