ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/20109/22 Суддя (судді) першої інстанції: Зеленов А.С.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Вівдиченко Т.Р., Файдюка В.В.
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 р. у справі за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Артвега Систем” до Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,-
В С Т А Н О В И Л А
Товариство з обмеженою відповідальністю "Артвега Систем" звернулось до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної податкової служби у м. Києв про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення № 0165480707 від 05.08.2022. 
На обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що контролюючим органом було проведено фактичну перевірку господарської діяльності товариства, за результатами якої складено акт перевірки. У зазначеному акті відповідачем зроблено висновок про порушення Товариством вимог Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», яке, на думку контролюючого органу, полягало у проведенні розрахункової операції через програмний реєстратор розрахункових операцій без зазначення найменування підакцизного товару у відповідному розрахунковому документі.
Водночас позивач не погоджується із зазначеними висновками перевірки та вважає їх необґрунтованими. На його переконання, фіскальний чек, сформований та виданий під час проведення контрольної розрахункової операції, містить усі передбачені законодавством обов`язкові реквізити, зокрема код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД.
Позивач звертає увагу на те, що зазначений у фіскальному чеку код УКТ ЗЕД дозволяє однозначно ідентифікувати реалізований товар як сигарети з фільтром. Крім того, після зазначення відповідного коду у розрахунковому документі наведено власну назву реалізованого товару — «Rothmans», що, на думку позивача, повністю відповідає вимогам законодавства щодо відображення найменування підакцизного товару при проведенні розрахункових операцій.
Також позивач вважає, що сама фактична перевірка була призначена та проведена з порушенням вимог податкового законодавства, а відтак не може породжувати жодних правових наслідків для суб`єкта господарювання. У зв`язку з цим позивач зазначає, що акт перевірки, складений за результатами такої перевірки, є недопустимим доказом у розумінні процесуального закону та не може бути належною підставою для прийняття спірного податкового повідомлення-рішення.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року позов задоволено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Переглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги на предмет законності та обґрунтованості оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з наступного.
Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, Товариство з обмеженою відповідальністю «Артвега Систем» є належним чином створеною та зареєстрованою юридичною особою, відомості про яку внесені до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань за кодом ЄДРПОУ 43312926, та здійснює свою господарську діяльність у порядку, визначеному чинним законодавством України.
Як установлено судом, Головним управлінням ДПС у місті Києві було проведено фактичну перевірку діяльності Товариства, початок якої зафіксовано 20 липня 2022 року о 15 годині 00 хвилин. За результатами проведених перевірочних заходів контролюючим органом складено акт фактичної перевірки від 21 липня 2022 року.
У зазначеному акті перевірки посадовими особами податкового органу зроблено висновок про порушення позивачем вимог пункту 11 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». На думку контролюючого органу, таке порушення полягало у проведенні розрахункової операції через реєстратор розрахункових операцій без зазначення найменування підакцизного товару у відповідному розрахунковому документі.
Саме на підставі викладених в акті перевірки висновків Головним управлінням ДПС у місті Києві прийнято податкове повідомлення-рішення від 05 серпня 2022 року №0165480707, яким до Товариства застосовано фінансову санкцію у вигляді штрафу в розмірі 5 100,00 грн.
Не погоджуючись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням, позивач скористався правом на адміністративне оскарження та звернувся зі скаргою до Державної податкової служби України.
За результатами розгляду поданої скарги Державною податковою службою України прийнято рішення від 12 жовтня 2022 року №12557/6/99-00-06-03-01-06 «Про результати розгляду скарги», яким податкове повідомлення-рішення від 05 серпня 2022 року №0165480707 залишено без змін, а скаргу ТОВ «Артвега Систем» – без задоволення.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 20 лютого 2020 року у справі №826/17123/18 сформувала правовий висновок, відповідно до якого платник податків має право посилатися на допущені контролюючим органом порушення вимог законодавства під час призначення та проведення податкової перевірки, якщо вважає, що такі порушення вплинули на законність прийнятих за її результатами податкових повідомлень-рішень. Верховний Суд наголосив, що за наявності відповідних доводів суди насамперед повинні надати оцінку саме процедурним аспектам проведення перевірки та встановити, чи могли виявлені порушення бути самостійною підставою для визнання протиправними рішень контролюючого органу. Лише у випадку, якщо такі порушення не визнаються судом достатніми для скасування рішень, прийнятих за результатами перевірки, суд переходить до аналізу доводів щодо наявності чи відсутності порушень податкового або іншого законодавства по суті спору.
Крім того, у постанові від 28 вересня 2022 року у справі №160/2552/21 Верховний Суд звернув увагу на необхідність дотримання балансу між двома фундаментальними правовими принципами. З одного боку, протиправні дії суб`єкта владних повноважень не повинні породжувати правомірних юридичних наслідків. З іншого боку, сам по собі факт формального порушення процедури не може автоматично призводити до скасування рішення, яке є правильним по суті та відповідає вимогам закону.
Верховний Суд зазначив, що критерієм відмежування істотного (фундаментального) порушення процедури від неістотного є з`ясування того, чи могло б бути прийняте інше рішення суб`єктом владних повноважень за умови дотримання ним встановленого законом порядку його прийняття. Саме така обставина має визначальне значення для оцінки наслідків процесуальних порушень, допущених контролюючим органом.
Відповідно до пункту 75.1 статті 75 Податкового кодексу України контролюючі органи наділені правом проводити камеральні, документальні та фактичні перевірки. При цьому документальні перевірки можуть бути плановими або позаплановими, виїзними або невиїзними. Камеральні та документальні перевірки здійснюються виключно у випадках, межах та порядку, прямо передбачених Податковим кодексом України, тоді як фактичні перевірки проводяться відповідно до вимог цього Кодексу та інших законів України, контроль за дотриманням яких покладено на контролюючі органи.
Пунктом 80.4 статті 80 Податкового кодексу України передбачено, що перед початком фактичної перевірки з питань дотримання порядку здійснення розрахункових та касових операцій посадові особи контролюючого органу на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу можуть провести контрольну розрахункову операцію.
Згідно з підпунктами 20.1.10 та 20.1.11 пункту 20.1 статті 20 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право здійснювати контроль за дотриманням суб`єктами господарювання законодавства щодо обігу готівки, порядку проведення розрахунків за товари та послуги, наявності необхідних ліцензій, торгових патентів, дотримання порядку приймання готівки для подальшого переказу, а також за виконанням обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості проведення розрахунків із використанням електронних платіжних засобів.
Крім того, контролюючим органам надано право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків з метою перевірки дотримання ним вимог законодавства щодо проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій або програмних реєстраторів розрахункових операцій.
При цьому товари, отримані посадовими особами контролюючого органу під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому стані, а в разі неможливості їх повернення компенсація вартості здійснюється відповідно до законодавства про захист прав споживачів.
Отже, аналіз наведених норм свідчить, що право посадових осіб контролюючого органу на проведення контрольної розрахункової операції безпосередньо передбачене Податковим кодексом України та є складовою механізму здійснення фактичної перевірки. При цьому законодавство не містить вимоги щодо необхідності окремого зазначення такого повноваження в наказі про проведення фактичної перевірки.
Так само Податковий кодекс України не встановлює спеціальних вимог щодо джерела походження коштів, які використовуються посадовими особами контролюючого органу для здійснення контрольної розрахункової операції.
За наведених обставин суд не вбачає підстав для висновку про порушення відповідачем порядку проведення фактичної перевірки та відхиляє відповідні доводи позивача як безпідставні.
Відповідно до статті 2 Закону України №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» розрахунковою операцією є приймання від покупця готівкових коштів, платіжних карток, платіжних чеків, жетонів або інших платіжних засобів за місцем реалізації товарів чи надання послуг, а також повернення коштів за повернений товар або ненадану послугу. У випадку застосування банківської платіжної картки до розрахункових операцій також належить оформлення відповідного розрахункового документа щодо оплати товару чи послуги в безготівковій формі або оформлення документів щодо повернення коштів покупцю.
У свою чергу розрахунковим документом є документ установленої форми та змісту, зокрема касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ або інший документ, який підтверджує факт продажу чи повернення товару, надання послуг, видачі готівкових коштів, отримання або повернення коштів чи проведення інших операцій, передбачених законом. Такий документ може створюватися як у паперовій, так і в електронній формі та повинен бути сформований зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій.
Відповідно до пунктів 1 та 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції під час продажу товарів або надання послуг, зобов`язані проводити такі операції на повну суму покупки через належним чином зареєстровані та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням відповідних розрахункових документів.
Також на суб`єктів господарювання покладено обов`язок надавати покупцю розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції незалежно від форми його створення — паперової чи електронної.
Згідно з пунктом 11 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які реалізують підакцизні товари, зобов`язані проводити розрахункові операції через РРО або ПРРО із використанням режиму програмування, обов`язково зазначаючи код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, найменування товару, його ціну та кількість. Для алкогольних напоїв додатково має зазначатися цифрове значення штрихового коду марки акцизного податку із відображенням її серії та номера.
Пунктом 2 розділу ІІ Положення про форму та зміст розрахункових документів та електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13, визначено перелік обов`язкових реквізитів фіскального чека.
Зокрема, фіскальний чек повинен містити код товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД у випадках, передбачених законодавством, найменування товару або послуги, їх вартість, відповідні податкові реквізити, а для суб`єктів господарювання, які здійснюють реалізацію підакцизних товарів та є платниками акцизного податку, також окремий рядок із зазначенням ставки та суми акцизного податку. При цьому реквізит «Акцизний податок» повинен зазначатися відповідно до вимог Податкового кодексу України, а за необхідності допускається використання його скороченого найменування.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність у діях позивача складу правопорушення, передбаченого пунктом 7 статті 17 Закону України №265/95-ВР, та безпідставність застосування до нього фінансових санкцій.
Апеляційний суд зазначає, що відповідно до пункту 7 статті 17 Закону №265/95-ВР відповідальність настає у разі проведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій або програмні реєстратори розрахункових операцій без використання режиму програмування найменування підакцизного товару, коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, ціни товару та обліку його кількості.
Таким чином, зазначена норма передбачає відповідальність саме за відсутність режиму програмування підакцизного товару як такого або незазначення обов`язкових реквізитів, передбачених законом, а не за окремі недоліки у відображенні найменування товару за умови можливості його належної ідентифікації.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, під час проведення контрольної розрахункової операції позивачем було використано режим попереднього програмування товару із зазначенням коду товарної підкатегорії згідно з УКТ ЗЕД, що дозволяло однозначно ідентифікувати реалізований підакцизний товар. Крім того, у розрахунковому документі було зазначено власну назву товару «Rothmans», його вартість та інші необхідні реквізити.
За таких обставин сама лише відсутність у фіскальному чеку слова «сигарети» поряд із зазначенням коду УКТ ЗЕД та комерційного найменування товару не свідчить про проведення розрахункової операції без використання режиму програмування та не утворює складу правопорушення, за яке пунктом 7 статті 17 Закону №265/95-ВР передбачено застосування фінансових санкцій.
Колегія суддів також враховує, що контролюючим органом не доведено, яким чином зазначення у фіскальному чеку коду УКТ ЗЕД та власної назви товару «Rothmans» унеможливлювало ідентифікацію реалізованої продукції або призвело до порушення вимог законодавства у сфері застосування реєстраторів розрахункових операцій.
Натомість висновки відповідача ґрунтуються виключно на формальному підході до оцінки змісту розрахункового документа та не враховують фактичних обставин справи, а також мети правового регулювання, спрямованого на забезпечення можливості належної ідентифікації реалізованого підакцизного товару.
Враховуючи викладене, колегія суддів доходить висновку, що відповідачем не доведено факту порушення позивачем вимог пункту 11 статті 3 Закону №265/95-ВР, а тому податкове повідомлення-рішення від 05.08.2022 №0165480707 прийняте без достатніх правових підстав, є протиправним та підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги наведених висновків не спростовують, зводяться до переоцінки встановлених судом обставин та не свідчать про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права. У зв`язку з цим підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення колегія суддів не вбачає.
Відповідно до п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд, що і вчинено судом у даній справі.
Інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, оскільки не впливають на висновки суду, викладені в оскаржуваному судовому рішенні.
За таких обставин, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, і доводи апелянта, викладені у скарзі, не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права, які могли б призвести до неправильного вирішення справи.
Отже при ухваленні оскаржуваної постанови судом першої інстанції було дотримано всіх вимог законодавства, а тому відсутні підстави для її скасування.
За правилами статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки справа відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 12 КАС України є справою незначної складності, судове рішення суду апеляційної інстанції згідно з п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених цим пунктом.
Керуючись ст. ст. 241, 242, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у м. Києві, як відокремлений підрозділ ДПС - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року- залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає, за виключенням випадків передбачених п. 2 ч. 5ст.328 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Т.Р. Вівдиченко

В.В. Файдюк