ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"03" червня 2026 р. Справа № 910/17356/23
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Алданової С.О.
суддів: Євсікова О.О. 
Корсака В.А. 

секретар судового засідання Сергієнко-Колодій В.В.,
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Київської міської прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю “Хозхімсервіс”
на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 
у справі № 910/17356/23 (суддя Пукас А.Ю.)
за позовом заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради 
до:
1) Приватного акціонерного товариства “Київспецтранс” 
2) Товариства з обмеженою відповідальністю “Хозхімсервіс” 
про визнання недійсним рішень тендерного комітету, рішення уповноваженої особи, договорів про закупівлю та стягнення коштів,

ВСТАНОВИВ: 
До Господарського суду міста Києва надійшла позовна заява заступника керівника Київської міської прокуратури (далі – Прокурор) в інтересах держави в особі Київської міської ради (надалі – КМР; позивач-1) та Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (в подальшому – позивач-2; Департамент) до Приватного акціонерного товариства “Київспецтранс” (в тексті – ПрАТ “Київспецтранс”; відповідач-1) та Товариства з обмеженою відповідальністю “Хозхімсервіс” (за текстом – ТОВ “Хозхімсервіс”; відповідач-2), в якому Прокурор просив суд: 
- визнати недійсним рішення тендерного комітету, оформлене Протоколом засідання тендерного комітету щодо розгляду тендерних пропозицій, поданих на участь у відкритих торгах на закупівлю від 29.10.2020, яким ТОВ “Хозхімсервіс” визнано переможцем відкритих торгів на закупівлю робіт “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”;
- визнати недійсним договір на закупівлю робіт від 12.11.2020 № 12/11-20Б по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”;
- визнати недійсним рішення уповноваженої особи про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, оформлене Протоколом від 13.10.2021, яким вирішено за результатами переговорної процедури на закупівлю додаткових робіт укласти договір з ТОВ “Хозхімсервіс”;
- визнати недійсним договір на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”;
- стягнути з ТОВ “Хозхімсервіс” на користь ПрАТ “Київспецтранс” 225 415 169,94 грн, а з ПрАТ “Київспецтранс”, одержані ним за рішенням суду, 225 415 169,94 грн стягнути в дохід держави.
В обґрунтування заявленого позову Прокурор зазначав, що укладені між відповідачами договори є такими, що суперечать інтересам держави та мають бути визнані недійсними на підставі частини 1 статті 215, частини 1 статті 203 і частини 3 статті 228 ЦК України, оскільки останні укладено внаслідок антиконкурентних узгоджених дій, без конкуренції та змагальності між учасниками, а відповідач – 1 неправомірно був допущений до процедури закупівлі, що призвело до укладення незаконних правочинів, які Прокурор і просить суд визнати недійсними та застосувати санкції, передбачені частиною 3 статті 228 ЦК України.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 позов заступника керівника Київської міської прокуратури в інтересах держави в особі Київської міської ради та Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради – задоволено частково. Визнано недійсним договір на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”. Стягнуто з ТОВ “Хозхімсервіс” на користь Приватного акціонерного товариства “Київспецтранс” 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп, а з ПАТ “Київспецтранс” одержані ним за рішенням суду кошти 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп. стягнуто в дохід держави. В задоволенні іншої частини позову – відмовлено. 
Як зазначено місцевим господарським судом, через обставини відсутності прозорої та відкритої процедури укладання договору від 05.11.2021 - порушено інтереси держави та суспільства, чим встановлено порушення законодавства про захист економічної конкуренції та є підставою для визнання недійсним такого договору укладеного з переможцем такої закупівлі – відповідачем – 2 відповідно до частини 3 статті 228 ЦК України. Тому, з огляду на наявність підстав для визнання недійсним договору від 05.11.2021 відповідно до частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, частини 3 статті 228 ЦК України, грошові кошти у розмірі 81 620 994, 56 грн, сплачені відповідачем-1 (замовником) на виконання недійсного за рішенням суду договору від 05.11.2021, підлягають поверненню відповідачем-2 відповідачу-1, а останнім - до державного бюджету.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, Київська міська прокуратура (далі - апелянт-1; скаржник-1) звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 в частині відмови про визнання недійсним договору на закупівлю робіт від 12.11.2020 № 12/11-20Б та стягнення з ТОВ “Хозхімсервіс” на користь ПАТ “Київспецтранс” коштів у сумі 143 794 175, 38 грн, а з ПАТ “Київспецтранс” одержаних ним коштів у вказаному розмірі в дохід держави та прийняти нове рішення, яким позов в цій частині задовольнити. 
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову в визначених скаржником межах прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без надання належної оцінки всім доказам та повного з`ясування усіх фактичних обставин справи. 
Апелянт-1 зазначає, що на момент скасування рішенням № 36-р від 08.02.2024 Антимонопольним комітетом власного рішення № 55/15-р/к від 04.05.2020, останнє вже вичерпало свою дію, оскільки встановлена рішенням заборона для суб`єктів господарювання приймати участь у публічних закупівлях діяла 3 роки, тобто до 05.05.2023. Відтак, поза увагою суду І-ої інстанції залишилось, що на час скасування рішення антимонопольного органу від 04.05.2020, воно вже було реалізоване, а конкретні для ТОВ «Хозхімсервіс» заборони вже вичерпали свою дію в часі. Більш того, законність рішення адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.05.2020 № 55/15-р/к, яке скасовано рішенням Антимонопольного комітету України лише 08.02.2024, була предметом судового розгляду в справі № 905/932/20. Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі № 905/932/20, залишеним без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2023, у задоволенні позовних вимог ТОВ «Хозхімсервіс» про скасування рішення № 55/15-р/к було відмовлено повністю. Отже, як вказує скаржник-1, судом 1-ої інстанції в порушення норм процесуального права також не враховано та не надано належної оцінки тому, що скасування 08.02.2024 Антимонопольним комітетом власного рішення від 04.05.2020 відбулось після підтвердження законності такого рішення судовим рішенням, яке набрало законної сили.
Окремо Прокурором зазначається, що рішення Антимонопольного комітету України від 08.02.2024 № 36-р не містить визначених ст. 58 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для його прийняття.
Апелянт-1 наголошує й на тому, що ТОВ «Хозхімсервіс» у порушення вимог п. 1 ст. 17 та абз. 2 п. 1 ч. 1 ст. 31 Закону «Про публічні закупівлі», незважаючи на законодавче обмеження щодо участі у публічних закупівлях упродовж 3 років після притягнення до відповідальності за вчинення порушення у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів, прийняло участь у тендері, при цьому надавши недостовірну інформацію щодо непритягнення його до відповідної відповідальності. Однак у зв`язку з ненаданням судом першої інстанції належної оцінки доказам та аргументам, що стосуються недобросовісних дій ТОВ «Хозхімсервіс» та безпідставного скасування акта індивідуальної дії, вказане призвело до прийняття ним рішення щодо часткової відмови у позові про стягнення з недобросовісного учасника публічних закупівель значної суми коштів в дохід бюджету. 
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2025, апеляційна скарга у справі 910/17356/23 передана на розгляд колегії суддів у складі: Алданова С.О. (головуючий), Корсак В.А., Євсіков О.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.07.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/17356/23. Призначено розгляд апеляційної скарги Київської міської прокуратури на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/17356/23 до судового розгляду.
На адресу апеляційного господарського суду від відповідача-2 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін. Згідно тверджень ТОВ “Хозхімсервіс”, заперечення Прокурора не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки в разі скасування індивідуальний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта, а тому рішення № 55/15-р/к від 04.05.2020, зважаючи на його скасування, не породжувало правових наслідків від часу його прийняття.
Відповідач-2 також звернув увагу, що рішення Адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 55/15-р/к від 04.05.2020 жодним чином не стосується договору на закупівлю робіт № 12/11-20Б, укладеного за результатом проведення процедури закупівлі за ідентифікатором закупівлі UA-2020-08-06-005404-а.
На переконання відповідача-2, рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/17356/23 в частині відмови у задоволенні позову є цілком законним та обґрунтованим, а всі аргументи скаржника-1, викладені в апеляційній скарзі не спростовують правильності висновків суду щодо часткової відмови Прокурору в задоволенні позовних вимог.
Також не погоджуючись з прийнятим рішенням до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернулось й ТОВ “Хозхімсервіс” (надалі – апелянт-2; скаржник-2), в якій просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 в частині визнання недійсним договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ №5 в с.Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”, стягнення з ТОВ “Хозхімсервіс” на користь ПАТ “Київспецтранс” 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп., а з ПАТ “Київспецтранс” одержані ним за рішенням суду кошти 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп. в дохід держави. У цій частині ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Київської міської прокуратури про визнання недійсним договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”, про стягнення з ТОВ “Хозхімсервіс” на користь ПАТ “Київспецтранс” 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп., а з ПАТ “Київспецтранс” одержані ним за рішенням суду кошти 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп. стягнути в дохід держави. 
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем-2 вказується, що оскаржуване рішення у задоволеній частині прийнято з неправильним застосуванням (не застосуванням) норм матеріального права та з неповним встановленням обставин справи. 
Апелянтом-2 зазначається, що рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 02.09.2021 № 122-р/тк ніяким чином не стосується договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту «Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1» та переговорної закупівлі за ідентифікатором Prozorro UA-2021-10-13-012035-b відповідно.
Рішення Адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 55/15-р/к від 04.05.2020 так само жодним чином не стосується договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту «Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1» та переговорної закупівлі за ідентифікатором Prozorro UA-2021-10-13-012035-b.
Таким чином, поданий Прокурором позов фактично не відповідає визначеній законом меті - захист законних інтересів держави внаслідок нібито порушення відповідачем-2 законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, оскільки в рамках проведеної переговорної процедури UA-2021-10-13-012035-b були відсутні будь-які антиконкурентні узгоджені дії. При цьому, саме наявність узгоджених антиконкурентих дій в межах конкретної закупівлі може призвести до порушення інтересів держави, зокрема, наприклад у формі завищеної оплати за товар або послуги.
Додатково скаржником-2 вказується, що заступник керівника Київської міської прокуратури, звертаючись до суду 10 листопада 2023 року з позовом, зокрема, про застосування наслідків недійсності правочину, пропустив процесуальний строк звернення до суду. Відтак, зважаючи на те, що пропуск строку звернення до суду виключає можливість застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнення коштів, позов заступника керівника Київської міської прокуратури у частині застосування наслідків недійсності правочину не підлягає задоволенню.
Відповідач-2 підкреслює, що в даному випадку, зважаючи на фінансування закупівлі за кошти місцевого бюджету, відсутня завідомо суперечна інтересам держави і суспільства мета вчинення спірного правочину, а тому суд безпідставно задовольнив позов прокуратури в частині визнання недійсним договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР та стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Хозхімсервіс» на користь Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп, а з Приватного акціонерного товариства «Київспецтранс» одержані ним за рішенням суду кошти 81 620 994 (вісімдесят один мільйон шістсот двадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто чотири) грн 56 коп. в дохід держави.
На адресу суду апеляційної інстанції від Прокурора надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача-2, в якому останній зазначив, що у цій справі судом першої інстанції застосовано положення ст. 228 ЦК України у повній відповідності вимогам закону та з урахуванням останніх висновків Верховного Суду.
Посилаючись на фактичні обставини справи Прокурор виснувався, що в діях ТОВ «Хозхімсервіс» вбачається наявність умислу на вчинення правочинів, які завідомо суперечать інтересам держави та суспільства.
Прокурор наголосив й на те, що хибними є доводи апелянта-2 щодо необхідності застосування 6-ти місячного строку позовної давності для звернення до суду, в даному випадку з урахуванням положень ст. 250 ГК України, оскільки у справі, що розглядається предметом позову не є застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій, натомість предметом позову є визнання правочинів недійсними, як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства та застосування наслідків недійсності визначених ст. 228 ЦК України, а відтак до спірних правовідносин застосовується загальний строк позовної давності тривалістю у три роки. 
Розгляд справи відкладався, а в судових засіданнях оголошувалась перерва. 
У судовому засіданні 03.06.2026 представник апелянта-1 вимоги апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити. Водночас, просив відмовити у задоволенні апеляційної скарги відповідача-2. Крім цього, у судовому засіданні, що відбулось раніше, а саме 22.04.2026, представник скаржника-1 зазначив про неактуальність заявленого клопотання про зупинення провадження у справі до завершення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи № 910/20111/23, оскільки ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 08.04.2026 справу № 910/20111/23 повернуто відповідній колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду.
Представники відповідача-1 в судовому засіданні надавали пояснення щодо суті спору та утримались від висловлення позицій щодо апеляційних скарг під час судових дебатів.
В судове засідання представники позивачів та апелянта-2 не з`явились. Про час та місце розгляду справи останні повідомлені належним чином, що підтверджується довідками від 24.04.2026 про доставку електронного документа до електронних кабінетів КМР, Департаменту та ТОВ “Хозхімсервіс”.
Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 120 ГПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
За ст. 202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав: 1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про направлення йому ухвали з повідомленням про дату, час і місце судового засідання; 2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними; 3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи; 4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: 1) неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки; 2) повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника) незалежно від причин неявки; 3) неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з`явилася особа, яку він представляє, або інший її представник; 4) неявки в судове засідання учасника справи, якщо з`явився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обов`язковою. У разі неявки позивача в судове засідання без поважних причин або неповідомлення ним про причини неявки, суд залишає позовну заяву без розгляду, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає вирішенню спору.
За змістом ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
З метою дотримання розумних строків розгляду справи, враховуючи те, що явка представників позивачів та апелянта-2 обов`язковою не визнавалась, а участь в засіданні суду є правом, а не обов`язком учасника справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представників КМР, Департаменту та ТОВ “Хозхімсервіс”, яких належним чином повідомлено про судовий розгляд справи апеляційним господарським судом.
Судовою колегією зазначається, що відзивів/письмових пояснень на апеляційні скарги Прокурора та ТОВ “Хозхімсервіс” від КМР, Департаменту та ПрАТ “Київспецтранс” на адресу Північного апеляційного господарського суду не надходило, що відповідно до частини 3 статті 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваного судового рішення першої інстанції в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 269, частини 1 статті 270 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. У суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених при перегляді справ в порядку апеляційного провадження.
Розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази в їх сукупності, заслухавши пояснення представників Прокурора та відповідача-1, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційних скарг, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом першої інстанції та перевірено колегією суддів, розпорядженням виконавчого органу Київради № 1316 від 26.07.2018 “Про реконструкцію та технічне переоснащення полігону твердих побутових відходів № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1 зі змінами, внесеними розпорядженням № 900 від 21.05.2019”, затверджено здійснення реконструкції та технічне переоснащення полігону твердих побутових відходів № 5 в 
с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1; замовником виконання робіт визначено ПрАТ “Київспецтранс”.
Згідно з указаним розпорядженням, фінансування робіт буде здійснюватися за рахунок бюджетних призначень, встановлених у бюджеті міста Києва Департаменту житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу КМР за бюджетною програмою КПКВКМБ 1217310 “Будівництво об`єктів житлово-комунального господарства”. Майно, створене та/або придбане в результаті здійснення вказаних робіт, є комунальною власністю територіальної громади міста Києва (пункт 4 розпорядження).
У подальшому, розпорядженням виконавчого органу КМР № 410 від 11.03.2020 “Про затвердження проекту Реконструкція та технічне переоснащення полігону твердих побутових відходів № 5 в с. Підгірці, Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1” затверджено відповідний проект, загальна кошторисна вартість якого склала 377 725,700 грн.
06.08.2020 на вебпорталі уповноваженого органу з питань закупівель Prozzoro ПрАТ “Київспецтранс” (замовник) опубліковано оголошення UA-2020-08-06-005404-а про проведення закупівлі робіт “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки №1”.
29.10.2020 за результатами аукціону ПрАТ “Київспецтранс” прийнято рішення, за яким тендерна пропозиція ТОВ “Хозхімсервіс” відповідала кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації, у зв`язку із чим, з вказаним товариством вирішено укласти договір закупівлі робіт.
12.11.2020 між ПрАТ “Київспецтранс” (замовник) та ТОВ “Хозхімсервіс” (підрядник) укладено договір № 12/11-20Б на виконання робіт “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1” (по тексту – Договір від 12.11.2020), із вартістю робіт 353 314 047,50 грн (п. 1.1, 3.1 договору) та строком виконання робіт 31.10.2022 (пункт 5.2 договору).
02.11.2021 розпорядженням Виконавчого органу Київради № 226 вирішено перезатвердити проект “Реконструкція та технічне переоснащення полігону твердих побутових відходів № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1” (коригування), з урахуванням додаткових будівельних робіт на об`єкті, кошторисна вартість яких склала 176 568 641,00 грн (пункт 1); визнати таким, що втратило чинність розпорядження ВО Київради № 410 від 11.03.2020.
У жовтні 2021 року уповноваженою особою ПрАТ “Київспецтранс” проведено переговорну процедуру закупівлі з ТОВ “Хозхімсервіс”, за наслідками якої в електронній системі закупівель замовник опублікував повідомлення від 13.10.2021 про намір укласти із підрядником договір (під час застосування переговорної процедури) (номер закупівлі в системі Prozorro UA-2021-10-13-012035-b).
На виконання цього рішення між ПрАТ “Київспецтранс” (замовник) та ТОВ “Хозхімсервіс” (підрядник) укладено договір на закупівлю додаткових робіт № 05/11-21 ДР від 05.11.2021 (скорочено – Договір від 05.11.2021) на суму 176 568 641,00 грн (пункт 3.1. Договору).
Звертаючись до суду з відповідним позовом Прокурор просив визнати недійсним рішень тендерного комітету, оформлені протоколом засідання тендерного комітету щодо розгляду тендерних пропозицій, поданих на участь у відкритих торгах на закупівлю від 29.10.2020 та оформленого повідомленням від 13.10.2021 про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, яка обґрунтована тим, що останні прийняті ПрАТ “Київспецтранс” з порушенням вимог Закону України “Про публічні закупівлі”, оскільки на час спірних відносин учасник закупівель (в подальшому переможець) ТОВ “Хозхімсервіс” рішеннями антимонопольних органів визнаний таким, що вчинив порушення, передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пунктом 1 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів під час участі у процедурах закупівель. 
На думку Прокурора, зазначені обставини свідчать про наявність заборони на участь ТОВ “Хозхімсервіс” у процедурі відкритих торгів та переговорної процедури закупівлі робіт/додаткових робіт по вищевказаному об`єкту та має наслідком визнання недійсними як результатів торгів, так і укладених на їх виконання договорів.
Поряд з цим, Прокурор вже звертався з аналогічними вимогами до суду (справа № 910/3646/22), в задоволенні яких було відмовлено.
Вказане рішення суду першої інстанції, змінено в мотивувальній частині постановою Північного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 910/3646/22, яку залишено без змін постановою Верховного Суду від 13.02.2024.
З огляду на вказані вище судові рішення у справі № 910/3646/22 вбачається, що заявлена Прокурором вимога про визначення правочину недійсним може бути ефективним способом захисту цивільних прав лише у разі, якщо вона поєднується з позовною вимогою про застосування наслідків недійсності правочину, зокрема, про стягнення коштів на користь позивача, а заявлення окремо позовної вимоги про визначання виконаного/частково виконаного договору недійсним без вимоги про застосування наслідків його недійсності не є ефективним способом захисту, бо не призводить до поновлення майнових прав позивача.
Так, звертаючись до суду з відповідним позовом (справа № 910/17356/23) Прокурором із врахуванням висновків судів у справі № 910/3646/22 додатково заявлено вимогу про стягнення в дохід держави суму 225 415 169, 94 грн, посилаючись на те, що оспорювані договори суперечать інтересам держави і суспільства, його моральним засадам в силу чого існує необхідність застосування положень частини 3 статті 228 ЦК України. При цьому, заявлена Прокурором майнова вимога повністю відповідає фабулі частини 3 статті 228 ЦК України, а саме: стягнення з ТОВ “Хозхімсервіс” на користь ПрАТ “Київспецтранс” 225 415 169, 94 грн, а з ПрАТ “Київспецтранс”, одержавні ним за рішенням суду 225 415 169, 94 грн стягнути в дохід держави.
Також у позові Прокурор звертав увагу про наявність умислу на вчинення спірних правочинів лише у ТОВ “Хозхімсервіс”.
В обґрунтування підстав для визнання недійсними рішень тендерного комітету, оформленого протоколом засідання тендерного комітету від 29.10.2020, рішення уповноваженої особи про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, оформленої Протоколом від 13.10.2021 та укладених на підставі останніх правочинів Прокурор посилався на те, що Договір від 12.11.2020 та Договір від 05.11.2021 укладено з особою (ТОВ “Хозхімсервіс”) за наявності підстав для відмови їй в участі у процедурі закупівлі відповідно до частини 1 статті 17 Закону України “Про публічні закупівлі”, а саме у зв`язку з притягненням суб`єкта господарювання (учасник) протягом останніх трьох років до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
На підтвердження зазначених обставин Прокурором надано рішення Адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 55/15-р/к від 04.05.2020 та рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 122-р/тк від 02.09.2021, якими встановлено вчинення ТОВ “Хозхімсервіс” порушення передбачене пунктом 4 частини 2 статті 6, пункту 1 частини 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Так, 04.05.2020 Адміністративною колегією Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 55/15-р/к (справа № 55/20-2019), яким визнано, що ТОВ “Хозхімсервіс” вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю робіт ПГВ17 (п)-058 45111260-8-Підготовка будівельного майданчика до проведення гірничих робіт, проведених ПАТ “Укргазвидобування” за лотами 2, 3, 4, 5. Також цим рішенням на ТОВ “Хозхімсервіс” накладений штраф у розмірі 68 000,00 грн за кожне зазначене порушення.
Рішенням Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі № 905/932/20, яке залишено без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2023, відмовлено у задоволенні позову ТОВ “Хозхімсервіс” про скасування рішення адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення АМКУ від 04.05.2020 № 55/15-р/к у справі № 55/20-2019.
Водночас, 08.02.2024 рішенням Антимонопольного комітету України № 36-р скасовано рішення адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийняте рішення № 55/15-р/к від 04.05.2020, а справу № 55/20-2019 передано на новий розгляд до Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України.
Розпорядженням адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 28.02.2024 № 70/60-рп/к прийнято до розгляду матеріали справи № 55/20-2019 та присвоєно справі новий номер № 2/01-51-24.
За результатами розгляду справи № 2/01-51-24 рішенням адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.03.2025 № 70/15-р/к визнано, що ТОВ “Хозхімсервіс” вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю робіт ПГВ17 (п)-058 45111260-8-Підготовка будівельного майданчика до проведення гірничих робіт, проведених ПАТ “Укргазвидобування” за лотами 2, 3, 4, 5. Також цим рішенням на ТОВ “Хозхімсервіс” був накладений штраф у розмірі 68 000,00 грн за кожне зазначене порушення.
Крім того, 02.09.2021 рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 122-р/тк ТОВ “Хозхімсервіс” визнане таким, що вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у: процедурі закупівлі Реконструкція двох Білогорівських магістральних водоводів ДУ600 мм та Ду 500 мм протяжністю 10.8 км. Кожної ділянки (коригування) (І етап), яку проводив Департамент житлово-комунального господарства Луганської області; у зв`язку з чим на ТОВ Хозхімсервіс накладено штраф у розмірі 18 480 128,00 грн; у процедурі закупівлі ПГВ18(П)-045 Будівництво ГКР, яку проводило ПрАТ Укргазвидобування; у зв`язку з чим на ТОВ Хозхімсервіс накладено штраф у розмірі 18 480 128,00 грн.
Постановою Верховного Суду від 09.05.2023 касаційну скаргу ТОВ “Хозхімсервіс” задоволено частково, рішення Господарського суду міста Києва від 07.11.2022 про визнання протиправним та скасування рішення АМКУ від 02.09.2021 № 122-р/тк та постанову Північного апеляційного господарського суду від 14.03.2023 у справі № 910/14429/21 скасовано в частині, що стосується ТОВ “Хозхімсервіс” й справу № 910/14429/21 в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції.
Колегія суддів враховує, що станом на дату вирішення місцевим господарським судом цього спору ухвалою Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/14429/21 призначено судову експертизу, провадження у справі зупинено. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 15.11.22023 ухвалу Господарського суду міста Києва від 01.08.2023 у справі № 910/14429/21 залишено без змін.
У відзиві на позовну заяву відповідач-1 зазначав про відсутність у позові відомостей про порушення ним принципів здійснення публічних закупівель оскільки інформацію, внесену на підставі рішення адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.05.2020 № 55/15-р/к стосовно порушення ТОВ “Хозхімсервіс” законодавства про захист економічної конкуренції виключено зі зведених відомостей рішень органів АМК на підставі рішення Господарського суду міста Києва від 19.10.2020 у справі № 910/10407/20 та залишеним без змін судами апеляційної та касаційної інстанцій.
При цьому, згідно переконань ПрАТ “Київспецтранс” дія рішень АМКУ від 04.05.2020 № 55/15-р/к та № 122-р/тк від 02.09.2021 станом на час проведення оскаржуваної Прокурором публічної закупівлі зупинена у зв`язку з оскарженням таких рішень до господарського суду відповідно до частини 4 статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Аналогічні посилання відповідачем-1 здійснено щодо рішення АМК № 122-р/тк від 17.11.2021 (справа № 910/14429/21), що відповідно свідчить про відсутність законних підстав у відповідача - 1 для відмови відповідачу - 2 в участі у аукціоні, оскільки станом на час його проведення (в тому числі шляхом переговорної процедури) відповідач-2 не був суб`єктом господарювання (учасником), який протягом 3-ох останніх років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
Відтак, відповідач-1 стверджував про відсутність у його діях будь яких порушень, оскільки протокол засідання тендерного комітету від 29.10.2020 та рішення уповноваженої особи про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, оформлене протоколом від 13.10.2021 прийняті у відповідно до вимог чинного законодавства, що свідчить про відсутність підстав для визнання недійсними договорів.
Заперечуючи щодо задоволення позову, відповідач-2 посилався на положення частини 4 статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” та зазначав про зупинення виконання рішення органу Антимонопольного комітету України на час розгляду справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Так, відповідач-2 у відзиві стверджував, що оскільки дія рішення АМКУ № № 55/15-р/к зупинена з 21.05.2020 (з дати відкриття провадження у справі № 905/932/20) у зв`язку з його оскарженням до господарського суду Донецької області то відповідно відповідач-2, як учасник, не може бути позбавлений права участі в публічних закупівлях.
Аналогічний правовий висновок відповідач-2 застосовує й щодо рішення № 122-р/тк, провадження щодо оскарження якого відкрито Господарським судом міста Києва (справа № 910/14429/21) 07.09.2021. 
Відтак, відповідач-2 вказував, що ним правомірно прийнято участь у оспорюваній Прокурором процедурі закупівлі, в тому числі з застосуванням переговорної процедури, у повній відповідності до Закону України “Про публічні закупівлі” оскільки дію рішень АМК - зупинено.
Окрім викладеного, відповідач-2 звертав увагу на обрання Прокурором не належного та не ефективного способу захисту та те, що оспорювані правочини не є такими, що порушують публічний порядок, а проведення двосторонньої реституції в даному випадку є неможливим оскільки роботи всі виконано.
Щодо наданих позивачем – 1 письмових пояснень, то доводи останнього зводяться до відсутності в Прокурора повноважень на звернення до суду з даним позовом в інтересах КМР оскільки Прокурором не надано достатніх доказів неналежного виконання останньою своїх повноважень щодо захисту інтересів територіальної громади міста Києва.
Позивачем– 1 зазначалось, що ненадання відповіді на лист Прокурора від 26.09.2023 № 15/2-749вих-23 не може розцінюватися як не виконання КМР повноважень на захист держави.
Окрім викладеного, позивач-1 вказував на те що, відповідач-2 виконував роботи на об`єкті критичної інфраструктури – полігоні твердих побутових відходів, а тому повернувши на підставі судового рішення відповідачу-1 кошти за виконані роботи, він може вимагати повернення вартості виконаних робіт або претендувати на визнання права власності на об`єкт виконаних робіт, що в результаті завдасть ще більше збитків місцевому бюджету.
Крім того, позивач – 1 вказував, що у випадку стягнення коштів в дохід держави інтереси КМР не будуть відновлені, а посилання Прокурора, що укладені між відповідачами оспорювані правочини суперечать принципам Закону України “Про публічні закупівлі” та не досягли мети їх укладання оскільки держава не отримала результат, на який розраховувала у якості виконаних робіт, що стало підставою для здійснення ще більших видатків, не є підтвердженими належним чином.
Подібні за змістом доводи та заперечення наведені Прокурором та ТОВ “Хозхімсервіс” в апеляційних скаргах та відзивах на них відповідно. 
З огляду на вказані фактичні обставини цієї справи, колегією суддів зазначається, що відповідно до статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно з пунктом 2 частини 1 статті 2 Закону України “Про прокуратуру” на прокуратуру покладаються, зокрема, функції представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначеним цим Законом.
Відповідно до частини 1 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
За приписами частин 3, 4 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
У відповідності до частини 4 статті 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
Верховним Судом неодноразово зазначалося про те, що прокурор може представляти інтереси держави в суді:
- у виключних випадках (пункт 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України) для дотримання рівноправності сторін судового провадження (пункт 3 частини 2 статті 129 Конституції України);
- із обґрунтуванням підстав для звернення до суду та доведення обставин нездійснення або неналежного здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини 3, 4 статті 53 ГПК України, частина 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру”);
- інтереси держави повинні представляти насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор;
- прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно.
У межах вказаного судова колегія враховує, що питання поважності причин для звернення до суду Прокурора в інтересах держави в особі позивача – 1 та позивача – 2 у спірних правовідносинах та з аналогічних підстав вже було предметом дослідження в справі № 910/3646/22.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 у праві № 910/3646/22, залишеною без змін судом касаційної інстанції, визначено, що Київська міська рада та Департамент житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) є правильно вибраними Прокурором органами, в інтересах яких останнім було заявлено позовні вимоги про: 1) визнання недійсним рішення тендерного комітету, оформленого протоколом засідання тендерного комітету щодо розгляду тендерних пропозицій, поданих на участь у відкритих торгах на закупівлю від 29.10.2020, яким ТОВ "Хозхімсервіс" визнано переможцем відкритих торгів на закупівлю робіт "Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1"; 2) визнання недійсним договору на закупівлю робіт № 12/11-20Б від 12.11.2020 по об`єкту "Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ №5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1"; 3) визнання недійсним рішення тендерного комітету, оформленого повідомленням від 13.10.2021, про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, яким вирішено за результатами переговорної процедури на закупівлю додаткових робіт укласти договір з ТОВ "Хозхімсервіс"; 4) визнання недійсним договору на закупівлю додаткових робіт № 05/11-21 ДР від 05.11.2021 по об`єкту "Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1".
Крім того, з матеріалів справи вбачається, що Прокурор з метою отримання інформації по спірним правовідносинам та з урахування висновків судів у справі № 910/3646/22 звертався до позивача – 2 із запитом від 26.09.2023 № 15/2-749ВИХ-23 про надання інформації по договорам від 12.11.2020 та 05.11.2021, зокрема щодо розміру сплачених сторонами коштів, а також із необхідністю повідомлення про вжиття КМР або Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) будь яких заходів щодо повернення сплачених коштів.
На вказаний запит Прокурора Департаментом житлово-комунальної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) надано відповідь від 13.10.2023 № 058/7/4-5947 щодо виконання оспорюваних правочинів в межах наявної в нього інформації, а також зазначено, що постановою Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 910/3646/22 заходів з повернення коштів не передбачено.
З огляду на зазначене, Прокурором надіслано на адресу позивача – 1 та позивача – 2 повідомлення в порядку статті 23 Закону України “Про прокуратуру”, в якому вказано, що останніми не вжито заходів цивільно-правового характеру, спрямованого на захист інтересів держави у зв`язку із незаконною процедурою закупівлі та укладанням договорів на виконання робіт.
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 26.06.2019 № 587/430/16-ц та від 15.10.2019 № 903/129/18 дійшла висновку, що сам факт не звернення до суду належного суб`єкта владних повноважень з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що цей орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку із чим у прокурора виникають підстави для звернення до суду з відповідним позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.
У зв`язку з викладеним, колегія суддів дійшла висновку, що Прокурором правильно обрано органи, в інтересах яких заявлено позовні вимоги.
Правові та економічні засади здійснення закупівель товарів, робіт і послуг для забезпечення потреб держави та територіальної громади встановлені Законом України “Про публічні закупівлі”.
Відповідно до статті 5 Закону України “Про публічні закупівлі” закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність та пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивне та неупереджене визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.
За положеннями статті 20 Закону України “Про публічні закупівлі” відкриті торги є основною процедурою закупівлі. Під час проведення відкритих торгів тендерні пропозиції мають право подавати всі заінтересовані особи. Для проведення відкритих торгів має бути подано не менше двох тендерних пропозицій.
Згідно статті 29 Закону України “Про публічні закупівлі” оцінка тендерних пропозицій/пропозицій проводиться автоматично електронною системою закупівель на основі критеріїв і методики оцінки, зазначених замовником у тендерній документації/оголошенні про проведення спрощеної закупівлі, шляхом застосування електронного аукціону. У разі якщо оголошення про проведення конкурентної процедури закупівлі оприлюднюється відповідно до норм частини третьої статті 10 цього Закону, проводиться оцінка лише тих тендерних пропозицій, що не були відхилені згідно з цим Законом.
Критеріями оцінки є: ціна; або вартість життєвого циклу; або ціна/вартість життєвого циклу разом з іншими критеріями оцінки, зокрема, такими як: умови оплати, строк виконання, гарантійне обслуговування, передача технології та підготовка управлінських, наукових і виробничих кадрів, застосування заходів охорони навколишнього середовища та/або соціального захисту, які пов`язані із предметом закупівлі.
Після оцінки тендерних пропозицій/пропозицій замовник розглядає на відповідність вимогам тендерної документації/оголошення про проведення спрощеної закупівлі тендерну пропозицію/пропозицію, яка визначена найбільш економічно вигідною.
У разі відхилення тендерної пропозиції/пропозиції, що за результатами оцінки визначена найбільш економічно вигідною, замовник розглядає наступну тендерну пропозицію/пропозицію у списку пропозицій, розташованих за результатами їх оцінки, починаючи з найкращої, у порядку та строки, визначені цією статтею.
За результатами розгляду замовником в електронній системі закупівель відповідно до статті 10 цього Закону складається та оприлюднюється протокол розгляду всіх тендерних пропозицій. За результатами розгляду та оцінки тендерної пропозиції/пропозиції замовник визначає переможця процедури закупівлі та приймає рішення про намір укласти договір про закупівлю згідно з цим Законом.
Поряд із цим, відповідно до пункту 4 частини першої статті 17 Закону України “Про публічні закупівлі” замовник приймає рішення про відмову учаснику в участі у процедурі закупівлі та зобов`язаний відхилити тендерну пропозицію учасника або відмовити в участі у переговорній процедурі закупівлі (крім випадків, зазначених у пунктах 2, 4, 5 частини другої статті 40 цього Закону) в разі, якщо, зокрема, суб`єкт господарювання (учасник) протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів тендерів.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 31 Закону України “Про публічні закупівлі” замовник відхиляє тендерну пропозицію в разі якщо, зокрема, учасник процедури закупівлі не відповідає кваліфікаційним (кваліфікаційному) критеріям, установленим статтею 16 цього Закону та/або наявні підстави, встановлені частиною першою статті 17 цього Закону.
При цьому, частиною п`ятнадцятою статті 29 Закону України “Про публічні закупівлі” замовника наділено правом звернутися за підтвердженням інформації, наданої учасником, до органів державної влади, підприємств, установ, організацій відповідно до їх компетенції. У разі отримання достовірної інформації про невідповідність переможця процедури закупівлі вимогам кваліфікаційних критеріїв, підставам, установленим частиною першою статті 17 цього Закону, або факту зазначення у тендерній пропозиції будь-якої недостовірної інформації, що є суттєвою при визначенні результатів процедури закупівлі, замовник відхиляє тендерну пропозицію такого учасника.
Системний аналіз наведених норм Закону дає підстави для висновку, що відхилити тендерну пропозицію учасників торгів з підстав вчинення узгоджених антиконкурентних дій замовник зобов`язаний у випадку, якщо учасник протягом останніх трьох років притягувався до відповідальності за порушення, передбачене пунктом 4 частини другої статті 6, пунктом 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді вчинення антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів (тендерів).
Відповідно до пункту 25 частини 1 статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі" публічна закупівля - придбання замовником товарів, робіт і послуг у порядку, встановленому цим Законом.
Договір про закупівлю - господарський договір, що укладається між замовником і учасником за результатами проведення процедури закупівлі/спрощеної закупівлі та передбачає платне надання послуг, виконання робіт або придбання товару (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України "Про публічні закупівлі").
За ч.ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права. Висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 02.08.2023 у справі № 924/1288/21 сформувала такий правовий висновок: «Якщо публічна закупівля завершується оформленням відповідного господарського договору, то оскаржити можна такий договір, а вимога про визнання недійсною закупівлі не є ефективним способом захисту. При цьому, оскільки процедура закупівлі завершується укладенням договору, рішення уповноваженої особи замовника, оформлене відповідним протоколом, є таким, що вичерпало дію фактом його виконання (укладенням договору)».
Схожих висновків послідовно підтримувався Верховний Суд, зокрема, у постановах від 23.08.2023 у справі № 903/745/22, від 28.09.2023 у справі № 912/1562/22, від 11.10.2023 у справі № 911/2629/21, від 11.06.2024 у справі № 918/565/22, від 12.06.2024 у справі № 906/633/21.
У випадку порушення вимог законодавства при укладенні договору про закупівлю, за винятком тих, що передбачені статтею 43 Закону України “Про публічні закупівлі” (нікчемність договору про закупівлю), такий договір може бути визнаний недійсним в судовому порядку на підставі статей 203, 215 Цивільного кодексу України, тобто є оспорюваним.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.08.2023 у справі № 924/1288/21.
Господарським процесуальним кодексом України визначено процесуальні механізми забезпечення єдності судової практики, що полягають у застосуванні спеціальної процедури відступу від висновків щодо застосування норм права, викладених у раніше постановлених рішеннях Верховного Суду. Логіка побудови й мета існування цих процесуальних механізмів указує на те, що в цілях застосування норм права в подібних правовідносинах за наявності протилежних правових висновків суду касаційної інстанції слід виходити з того, що висновки, які містяться в судових рішеннях судової палати Касаційного господарського суду, мають перевагу над висновками колегії суддів, висновки об`єднаної палати Касаційного господарського суду - над висновками палати чи колегії суддів цього суду, а висновки Великої Палати Верховного Суду - над висновками об`єднаної палати, палати й колегії суддів Касаційного господарського суду. Тому незалежно від того, чи перераховані усі постанови, в яких викладено правову позицію, від якої в цій справі відступив Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду, суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду (див. пункти 9.27, 9.28 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово виснувала, що обрання неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанови Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20, від 02.08.2023 у справі № 924/1288/21). 
Як встановлено з матеріалів справи, за наслідками проведення процедури спірних публічних закупівель між відповідачами у справі укладено відповідні договори.
Відтак, вимоги Прокурора визнати недійсним рішення тендерного комітету, оформлене Протоколом засідання тендерного комітету щодо розгляду тендерних пропозицій, поданих на участь у відкритих торгах на закупівлю від 29.10.2020, яким ТОВ “Хозхімсервіс” визнано переможцем відкритих торгів на закупівлю робіт “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1” та рішення уповноваженої особи про намір укласти договір під час застосування переговорної процедури, оформлене Протоколом від 13.10.2021, яким вирішено за результатами переговорної процедури на закупівлю додаткових робіт укласти договір з ТОВ “Хозхімсервіс”, - не підлягають задоволенню, оскільки останні вичерпали свою дію та є неефективним способом захисту порушених прав та інтересів.
З наведеного, судова колегія висновується про правильність висновків місцевого господарського суду в зазначених межах.
Як вже зазначалось, 04.05.2020 Адміністративною колегією Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України прийнято рішення № 55/15-р/к (справа № 55/20-2019), яким встановлено, що ТОВ “Хозхімсервіс” вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини другої статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю робіт, у зв`язку з чим на товариство накладено штраф.
У той же час, рішення адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 55/15-р/к від 04.05.2020 у справі № 55/20-2019 було скасовано.
За ст. 57 Закону України “Про захист економічної конкуренції” рішення, прийняті адміністративною колегією територіального відділення Антимонопольного комітету України, державним уповноваженим Антимонопольного комітету України, адміністративною колегією Антимонопольного комітету України у справах про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у заявах, справах про узгоджені дії, можуть бути перевірені за заявою осіб, які брали участь у справі, або за власною ініціативою у порядку, встановленому Антимонопольним комітетом України. Заява про перевірку рішення може бути подана до Антимонопольного комітету України у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено. Рішення адміністративної колегії територіального відділення Антимонопольного комітету України перевіряються адміністративною колегією Антимонопольного комітету України чи Антимонопольним комітетом України, рішення державного уповноваженого Антимонопольного комітету України, адміністративної колегії Антимонопольного комітету України - Антимонопольним комітетом України. Органи Антимонопольного комітету України, які здійснюють перевірку рішення, можуть зупинити виконання рішення до закінчення його перевірки, про що письмово повідомляються особи, які беруть участь у справі. За результатами перевірки рішення органи Антимонопольного комітету України мають право: залишити рішення без змін; змінити рішення; скасувати рішення частково і направити справу на новий розгляд у цій частині; скасувати рішення і прийняти нове рішення або передати справу на новий розгляд чи припинити провадження у справі
Згідно рішення АМКУ № 36: «Заява від 18.05.2020 № 193 ТОВ «Хозхімсервіс» про перевірку рішення, зареєстрована в Комітеті 19.05.2020. За результатами перевірки рішення № 55/15-р/к встановлено, що під час прийняття рішення № 55/15-p/к Адміністративна колегія Відділення порушила норми матеріального права, а саме, норми пункту 4 частини другої статті 6, пункту 1 статті 50 та статті 52 Закону України «Про захист економічної конкуренції», внаслідок чого дії ТОВ «Хозхімсервіс» і ТОВ «Леман-Бетон» були кваліфіковані, як порушення законодавства про захист економічної конкуренції окремо щодо кожного лота єдиної процедури закупівлі та накладені штрафні санкції щодо кожного лота окремо. Отже, рішення № 55/15-р/к прийнято з порушенням норм матеріального права. Відтак є підстави для скасування рішення адміністративної колегії Донецького обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 04.05.2020 № 55/15-р/к у справі № 55/20-2019 відповідно до статті 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції»».
У статті 4 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що індивідуальний акт - акт (рішення) суб`єкта владних повноважень, виданий (прийняте) на виконання владних управлінських функцій або в порядку надання адміністративних послуг, який стосується прав або інтересів визначеної в акті особи або осіб, та дія якого вичерпується його виконанням або має визначений строк.
Згідно висновків Верховного Суду у постанові від 21.10.2019 у справі № 522/22780/16-а ненормативним (індивідуальним) правовим актам притаманні наступні ознаки: а) спрямовуються на врегулювання конкретних (одиничних) актів соціальної поведінки; б) поширюються лише на персонально визначених суб`єктів; в) містять індивідуальні приписи (веління, дозволи), розраховані на врегулювання лише окремої, конкретної життєвої ситуації, тому їх юридична чинність (формальна обов`язковість) вичерпується одноразовою реалізацією; г) не передбачають повторного застосування одних і тих самих юридичних засобів; д) не мають зворотної дії в часі.
Скасування акта суб`єкта владних повноважень як способу захисту порушеного права позивача застосовується тоді, коли спірний акт не породжує жодних правових наслідків від моменту прийняття такого акта.
Дана правова позиція застосована Касаційним адміністративним судом в постановах від 24.06.2021 у справі № 9901/526/19, від 01.07.2021 у справі № 9901/400/19.
Окрім цього, судова колегія акцентує, що згідно мотивувальної частини рішення Господарського суду Донецької області від 22.06.2021 у справі № 905/932/20, залишеного без змін постановою Східного апеляційного господарського суду від 10.04.2023, яким у задоволенні позовних вимог ТОВ «Хозхімсервіс» про скасування рішення № 55/15-р/к відмовлено повністю, вбачається, що: «Перевірка правильності кваліфікації дій ТОВ «Хозхімсервіс» щодо порушення ним законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого п. 4 ч. 2 ст. 6 та п. 1 ст. 50 Закону України «Про захист економічної конкуренції» перебуває поза межами компетенції суду, визначеної ст. 59 цього Закону. Аналіз норм ст.ст. 19, 124 Конституції України, ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції», норм процесуального права, які закріплені в ГПК України щодо компетенції суду, дає підстави дійти висновку, що останній не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесені до компетенції цього органу. За приписами п. 23 та п. 32 Правил службовцями Комітету, відділення, яким доручено збирання та аналіз доказів, проводяться дії, направлені на всебічне, повне і об`єктивне з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін; у рішенні наводяться мотиви рішення, зазначаються встановлені Комітетом обставини справи з посиланням на відповідні докази, а також положення законодавства, якими орган Комітету керувався, приймаючи рішення. Відтак, під час розгляду цієї справи, перевіряючи дії АМК на відповідність законодавству України, суд, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість передбачених ст. 59 Закону України «Про захист економічної конкуренції» підстав для визнання недійсним рішення АМК через призму/критерії, зокрема в цьому випадку, неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильності застосування норм матеріального і процесуального права тощо. Саме таким чином суд і здійснює перевірку на відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і на узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи тощо». 
Тобто, АМКУ, за наслідками поданої ТОВ «Хозхімсервіс» заяви від 18.05.2020 № 193 про перевірку рішення, встановлено прийняття рішення № 55/15-р/к з порушенням норм матеріального права.
Таким чином, враховуючи скасування АМКУ акта індивідуальної дії, а саме - рішення № 55/15-р/к від 04.05.2020, останнє не може породжувати правових наслідків від часу його прийняття, що відповідно виключає можливість його застосування до відповідача-2 та встановлення судом наявності підстав для прийняття відповідачем-1 рішення про відмову на підставі пункту 4 частини 1 статті 17 Закону України “Про публічні закупівлі”.
При цьому, посилання Прокурора на рішення адміністративної колегії Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 12.03.2025 № 70/15-р/к, прийнятого за результатами нового розгляду справи № 2/01-51-24, за яким визнано, що ТОВ “Хозхімсервіс” вчинило порушення, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у процедурі відкритих торгів на закупівлю робіт ПГВ17 (п)-058 45111260-8-Підготовка будівельного майданчика до проведення гірничих робіт, проведених ПАТ “Укргазвидобування” за лотами 2, 3, 4, 5, фактично змінює правові підстави відповідного позову та виходить за межі існуючих обставин станом на дату (10.11.2023) звернення до господарського суду з цим позовом.
У зв`язку з цим, за висновками колегії суддів доводи Прокурора в частині незаконних (антиконкурентні та узгоджені) дій ТОВ “Хозхімсервіс” при проведення закупівлі робіт “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки №1” (оголошення UA-2020-08-06-005404-а) не підтверджені належними доказами.
В силу зазначеного підстави для визнання недійсним договору на закупівлю робіт від 12.11.2020 № 12/11-20Б по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1” в межах цього провадження, - відсутні.
Про це, як вважає колегія суддів, правильно висновувався й суд першої інстанції. 
У свою чергу, за вказаного судовою колегією критично оцінюються доводи апелянта-1 щодо неврахування та ненадання належної оцінки тому, що скасування 08.02.2024 Антимонопольним комітетом власного рішення від 04.05.2020 відбулось після підтвердження законності останнього судовим рішенням, яке набрало законної сили (справа № 905/932/20). 
Поряд із цим, що стосується договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1”, колегія суддів вказує наступне.
Основним завданням Антимонопольного комітету України є участь у формуванні та реалізації конкурентної політики в частині, зокрема, здійснення державного контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції на засадах рівності суб`єктів господарювання перед законом та пріоритету прав споживачів, запобігання, виявлення і припинення порушень законодавства про захист економічної конкуренції; контролю за концентрацією, узгодженими діями суб`єктів господарювання та дотриманням вимог законодавства про захист економічної конкуренції під час регулювання цін (тарифів) на товари, що виробляються (реалізуються) суб`єктами природних монополій (стаття 3 Закону України «Про Антимонопольний комітет України»). 
Закон України “Про захист економічної конкуренції” (скорочено - Закон № 2210-III ) визначає правові засади підтримки та захисту економічної конкуренції, обмеження монополізму в господарській діяльності і спрямований на забезпечення ефективного функціонування економіки України на основі розвитку конкурентних відносин.
Статтями 1 та 4 вказаного закону закріплено, що конкуренція – це змагання між суб`єктами господарювання з метою здобуття завдяки власним досягненням переваг над іншими суб`єктами господарювання, внаслідок чого споживачі, суб`єкти господарювання мають можливість вибирати між кількома продавцями, покупцями, а окремий суб`єкт господарювання не може визначати умови обороту товарів на ринку.
Державний контроль за додержанням законодавства про захист економічної конкуренції, захист інтересів суб`єктів господарювання та споживачів від його порушень здійснюються органами Антимонопольного комітету України.
Одним із найпоширеніших видів порушень, що спотворює конкуренція, є антиконкурентні узгоджені дії, внаслідок яких усувається конкуренція та змагальність між учасниками, що призводить до спотворення конкурентного середовища в цілому.
Відповідно до частини 1 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” антиконкурентними узгодженими діями є узгоджені дії, які призвели чи можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції.
Так, антиконкурентними узгодженими діями, зокрема, визнаються узгоджені дії, які стосуються:
1) встановлення цін чи інших умов придбання або реалізації товарів;
2) обмеження виробництва, ринків товарів, техніко-технологічного розвитку, інвестицій або встановлення контролю над ними;
3) розподілу ринків чи джерел постачання за територіальним принципом, асортиментом товарів, обсягом їх реалізації чи придбання, за колом продавців, покупців або споживачів чи за іншими ознаками;
4) спотворення результатів торгів, аукціонів, конкурсів, тендерів;
5) усунення з ринку або обмеження доступу на ринок (вихід з ринку) інших суб`єктів господарювання, покупців, продавців;
6) застосування різних умов до рівнозначних угод з іншими суб`єктами господарювання, що ставить останніх у невигідне становище в конкуренції;
7) укладення угод за умови прийняття іншими суб`єктами господарювання додаткових зобов`язань, які за своїм змістом або згідно з торговими та іншими чесними звичаями в підприємницькій діяльності не стосуються предмета цих угод;
8) суттєвого обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин.
Відповідні дії становлять порушення законодавства про захист економічної конкуренції згідно пункту 1 статті 50 Закону України “Про захист економічної конкуренції”.
Як вже зазначалось вище, рішенням Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 02.09.2021 № 122-р/тк ТОВ “Хозхімсервіс” визнане таким, що вчинило порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачене пунктом 1 статті 50, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, під час участі у: процедурі закупівлі Реконструкція двох Білогорівських магістральних водоводів ДУ600 мм та ДУ500 мм протяжністю 10.8 км. Кожної ділянки (коригування) (І етап), яку проводив Департамент житлово-комунального господарства Луганської області.
Зазначене рішення оскаржується ТОВ “Хозхімсервіс” в Господарському суді міста Києва (справа № 910/14429/21).
Відповідно до частин першої, третьої статті 60 Закону № 2210-III заявник, відповідач, третя особа мають право повністю або частково оскаржити рішення, розпорядження органу АМК, передбачені статтями 36 і 48 цього Закону, до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення, розпорядження. Зазначений строк не підлягає поновленню. Прийняття господарським судом до розгляду заяви про визнання недійсним рішення органу АМК не зупиняє його виконання, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У частині четвертій статті 60 Закону № 2210-III зазначено, що порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним рішення органу АМК, прийнятого згідно з частиною першою статті 48 цього Закону, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє виконання зазначеного рішення органу АМК на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду, якщо органом АМК відповідно до частини третьої статті 48 цього Закону чи господарським судом не визначено інше.
Згідно з частиною п`ятою статті 60 Закону № 2210-III незалежно від положень частини четвертої цієї статті, у разі наявності достатніх підстав, господарський суд може зупинити дію рішення органу АМК.
З наведених норм права вбачається, що певні рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зокрема, про визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, встановлюють певні обставини та не зобов`язують суб`єктів вчиняти подальші дії на їх виконання. Натомість інші рішення АМК, визначені частиною першою статті 48 Закону № 2210-III, зокрема, про припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язання органу влади чи місцевого самоврядування скасувати або змінити прийняті ними рішення чи розірвати угоди, про примусовий поділ суб`єкта господарювання, накладення штрафу, блокування цінних паперів, усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язують суб`єктів вчинити певні дії або утриматись від їх вчинення на виконання цих рішень.
Враховуючи це, наведені норми статей 48, 56, 60 Закону № 2210-III розмежовують поняття 1) зупинення дії та 2) зупинення виконання рішень органів АМК. Зупинення дії рішення АМК полягає в тому, що таке рішення або його частина не діють протягом часу їх зупинення, відповідно, не створюють наслідків для зазначених у них суб`єктів, у тому числі щодо їх виконання. У свою чергу, зупинення виконання рішення АМК не зупиняє його дію, проте зупиняє виконання зазначеними в ньому суб`єктами зобов`язань, покладених на них цим рішенням.
Виходячи з системного аналізу частин 1 та 4 статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, оскарження рішення органів АМКУ повністю або частково до господарського суду має відбуватися у двомісячний строк з дня одержання такого рішення, який (строк) не може бути відновлено, тоді як порушення господарським судом провадження у справі про визнання недійсним такого рішення, а також перегляд за заявою сторони відповідного рішення (постанови) господарського суду зупиняє лише примусове виконання зазначеного рішення органу АМКУ на час розгляду цієї справи чи перегляду відповідного рішення (постанови) господарського суду.
Аналогічні правові висновки викладені в постановах Верховного Суду від 27.11.2018 у справі № 910/4081/18, від 11.11.2019 у справі № 911/9/19, від 16 березня 2026 року в cправі № 910/11233/25.
Рішення та розпорядження органів Антимонопольного комітету України, голів його територіальних відділень є обов`язковими до виконання (частина друга статті 56 Закону № 2210-III). 
Рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 122-р/тк від 02.09.2021 в частині визнання вчинення порушення, передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 50 та пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції”, є встановленням юридичного факту в правовідносинах учасників відповідної процедури закупівлі і виконання не передбачає. 
Таким чином, рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 122-р/тк від 02.09.2021 в частині встановлення порушення передбаченого пунктом 1 частини 1 статті 50 та визначеного пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України “Про захист економічної конкуренції” у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів, господарським судом не зупинялось.
Вказаний висновок також сформовано у постанові Північного апеляційного господарського суду від 06.09.2023 у справі № 910/3646/22, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 13.02.2024.
Також, залишаючи без змін вказану постанову, Верховний Суд у постанові від 13.02.2024 зазначив, що:
«За встановлених у цій справі обставин, здійснене судом апеляційної інстанції правозастосування положень пункту 4 частини першої статті 17, частин першої, четвертої та п`ятої статті 60 Закону України “Про публічні закупівлі” також концептуально узгоджується з підходом Верховного Суду у вирішенні питання щодо можливості зупинення судом саме дії рішення органу АМКУ на підставі частини п`ятої статті 60 Закону України “Про захист економічної конкуренції” і лише за наявності на те достатніх підстав, який є сталим і неодноразово викладався у постановах від 20.07.2021 у справі № 914/312/20 від 22.08.2019 у справі № 916/492/19, від 14.11.2019 у справі № 914/938/19, від 01.04.2020 у справі № 912/2156/19, від 15.06.2020 у справі № 910/13158/19 та від 18.03.2021 у справі 
№ 910/13451/20, від якого колегія суддів не вбачає підстав для відступу. Верховний Суд у цих постановах розмежовує поняття (1) зупинення виконання і (2) зупинення дії рішень органів АМКУ, а також зазначає, що оскарження таких рішень зупиняє їх виконання, проте не дію.
Відтак, зважаючи на достовірне встановлення у цій справі та неспростування відповідачами факту відсутності зупинення дії рішення територіального відділення Антимонопольного комітету України № 55/15-Р/К від 04.05.2020 та/або рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України № 122-р/тк від 02.09.2021, або ж визнання їх незаконним та скасування у встановленому законом порядку, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо порушення ПрАТ "Київспецтранс" вимог абзацу 2 пункту 1 частини першої статті 31 Закону України "Про публічні закупівлі" внаслідок невідхилення тендерної пропозиції ТОВ "Хозхімсервіс" та неправомірного допуску останнього до участі у спірних закупівлях.
Отже, з урахуванням викладеного в пунктах 79, 85, 86 цієї постанови, відповідаючи на питання, про які зазначено в пункті 4 цієї постанови, Верховний Суд зазначає, що сам по собі факт порушення судом провадження у справі про визнання недійсним рішення антимонопольного органу про визнання вчинення суб`єктом господарювання порушень законодавства про захист економічної конкуренції не зупиняє дію такого рішення антимонопольного органу на період (строк) його оскарження. З урахуванням чого, за відсутності обставин зупинення судом дії оскаржуваного рішення антимонопольного органу на період (строк) його оскарження, наявність обставин, визначених пунктом 4 частини першої статті 17 Закону України "Про публічні закупівлі", виключає підстави для в участі суб`єкта господарювання (учасника) у відповідній процедурі закупівлі». 
За ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 75 ГПК України).
Преюдиційні факти є обов`язковими при вирішенні інших справ та не підлягають доказуванню, оскільки їх істинність встановлено у рішенні, у зв`язку з чим немає необхідності встановлювати їх знову, піддаючи сумніву істинність та стабільність судового акту, який набрав законної сили.
З урахуванням правового висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеного у постанові від 03.07.2018 у справі № 917/1345/17, преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення у мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи.
Тобто, преюдиційне значення у справі надається безпосередньо обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не рішенням Комітету чи правовій оцінці обставин, здійсненій судом.
Відтак, дія рішення Тимчасової адміністративної колегії Антимонопольного комітету України від 02.09.2021 № 122-р/тк не є зупиненою, а останнє не є скасованим.
Згідно висновку Верховного Суду, викладеного у постанові від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23 у разі наявності відповідного рішення АМКУ в антимонопольній справі, правомірність якого буде встановлено судовим рішенням, яке набрало чинності, обставини щодо законності цього рішення АМКУ, встановлені судом, є преюдиційними в силу приписів статті 75 ГПК України та повторного доведення не потребують.
Узгоджені дії учасників закупівлі (торгів, аукціону) та відсутність реальної конкуренції унеможливлює прозору та відкриту процедуру закупівлі, чим порушуються інтереси держави та суспільства, з огляду на що встановлене у визначеному порядку порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсними результатів закупівлі (торгів, аукціону) у випадку, якщо це передбачено спеціальним законодавством, та для визнання недійсним договору на закупівлю додаткових робіт від 05.11.2021 № 05/11-21 ДР по об`єкту “Реконструкція та технічне переоснащення полігону ТПВ № 5 в с. Підгірці Обухівського району Київської області. Рекультивація ділянки № 1” відповідно до частини 3 статті 228 ЦК України.
Зазначені висновки суду першої інстанції, як вважає колегія суддів, є правильними. 
За змістом частини 1 статті 203, частини 1 статті 215 ЦК України правочин не може суперечити інтересам держави і суспільства, тому недодержання стороною (сторонами) в момент його вчинення вимог, установлених частиною 1 статті 203 ЦК України, є підставою для недійсності такого правочину.
Спеціальною нормою - частина 3 статті 228 ЦК України законодавець закріпив, що у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину, зокрема, інтересам держави і суспільства такий правочин може бути визнаний недійсним.
Відповідно до статті 5 Закону України “Про публічні закупівлі” закупівлі здійснюються за такими принципами: добросовісна конкуренція серед учасників; максимальна економія, ефективність, пропорційність; відкритість та прозорість на всіх стадіях закупівель; недискримінація учасників та рівне ставлення до них; об`єктивна та неупереджена визначення переможця процедури закупівлі/спрощеної закупівлі; запобігання корупційним діям і зловживанням.
З наведених норм права вбачається, що інтерес держави у сфері публічних закупівель полягає в проведенні ефективних та прозорих публічних закупівель з дотриманням добросовісної конкуренції серед учасників, максимальної економії та ефективності, відкритості та неупередженості, недопущення дискримінації учасників та корупційних дій.
За вказаного, судова колегія вважає вмотивованими висновки суду І-ої інстанції про те, що узгоджені дії учасників закупівлі та відсутність реальної конкуренції, що встановлено у антимонопольній справі, унеможливили прозору та відкриту процедуру укладання Договору від 05.11.2021, чим порушено інтереси держави та суспільства, у зв`язку з чим встановлене порушення законодавства про захист економічної конкуренції є підставою для визнання недійсним такого договору укладеного з переможцем такої закупівлі – відповідачем – 2 відповідно до частини 3 статті 228 ЦК України.
При цьому, враховуючи чинність рішення АМКУ в відповідній частині, дії відповідачів підпадають під регулювання положень частини 3 статті 228 ЦК України.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 зазначила, що за змістом статті 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину.
У статті 216 ЦК України сформульовані загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів, які застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, що, власне, і вказано у частині 3 цієї статті Кодексу.
Відступаючи від власних висновків, викладених у пунктах 72, 81.2 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Велика Палата Верховного Суду в справі № 918/1043/21, враховуючи буквальне тлумачення змісту статті 216 ЦК України, вказала, що позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Водночас частина 3 статті 228 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності договору, який суперечить інтересам держави і суспільства та застосування яких ставиться в залежність від наявності умислу в сторін, зокрема:
1) при наявності умислу в обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного;
2) при наявності умислу лише в однієї зі сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (на вказаний механізм повернення коштів посилається у позові й Прокурор).
Додатковою угодою № 1/23 від 25.07.2023 до Договору від 05.11.2021 останній розірвано, а сторонами погоджено, що вартість виконаних робіт за ним становить 81 620 994,56 грн.
Отже, зважаючи на наведені вище обґрунтування, беручи до уваги наявність підстав для визнання недійсним Договору від 05.11.2021 відповідно до частини 1 статті 203, частини 1 статті 215, частини 3 статті 228 ЦК України, за висновками колегії суддів грошові кошти у розмірі 81 620 994,56 грн, сплачені відповідачем-1 (замовником) на виконання недійсного за рішенням суду Договору від 05.11.2021, є такими, що підлягають поверненню відповідачем-2 відповідачу-1, а останнім - до державного бюджету, що відповідає приписам частини 3 статті 228 ЦК України.
Аналогічних правомірних висновків дійшов й суд першої інстанції.
В свою чергу, судовою колегією визнаються такими, що не знайшли своє підтвердження доводи скаржника про подання Прокурором позову всупереч визначеної законом мети – захисту законних інтересів держави, а також про безпідставне задоволення позову останнього у відповідній частині.
Щодо аргументів апелянта-2 про пропущення Прокурором процесуального строку звернення до суду, зокрема в частині про застосування наслідків недійсності правочину, що виключає можливість застосування наслідків недійсності правочину, передбачених частиною третьою статті 228 ЦК України, та стягнення коштів, колегією суддів зазначається таке.
Згідно зі ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (ч. 1 ст. 257 ЦК України).
Частинами 3 статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.
За ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (п. 1 ст. 32 цієї Конвенції), наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення.
Згідно усталеної практики Європейського суду з прав людини, механізм застосування позовної давності повинен бути достатньо гнучким, тобто, як правило, він мусить допускати можливість зупинення, переривання та поновлення строку позовної давності, а також корелювати із суб`єктивним фактором, а саме - обізнаністю потенційного позивача про факт порушення його права (пункти 62, 66 рішення від 20.12.2007 у справі "Фінікарідов проти Кіпру").
Відповідно до частини 4 статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. 
Згідно статті 250 ГК України (норми якого були чинними на момент виникнення спірних правовідносин; втратив чинність на підставі Закону України «Про особливості регулювання діяльності юридичних осіб окремих організаційно-правових форм у перехідний період та об`єднань юридичних осіб» № 4196-IX від 09.01.2025, який 28.08.2025 введено в дію) адміністративно-господарські санкції можуть бути застосовані до суб`єкта господарювання протягом шести місяців з дня виявлення порушення, але не пізніш як через один рік з дня порушення цим суб`єктом встановлених законодавчими актами правил здійснення господарської діяльності, крім випадків, передбачених законом (частина перша). Дія цієї статті не поширюється на штрафні санкції, розмір і порядок стягнення яких визначені Податковим кодексом України, законами України "Про валюту і валютні операції", "Про банки і банківську діяльність", "Про платіжні послуги" та іншими законами України, контроль за дотриманням яких покладено на податкові та митні органи (частина друга). Дія цієї статті не поширюється на адміністративно-господарські санкції, передбачені законами України "Про державний ринковий нагляд і контроль нехарчової продукції" та "Про загальну безпечність нехарчової продукції" (частина третя).
У той же час, в справі, що розглядається, предметом позову прокурора є не застосування до відповідачів адміністративно-господарських санкцій, а визнання правочинів недійсними, як таких, що суперечать інтересам держави та суспільства та застосування наслідків недійсності визначених ст. 228 ЦК України.
Крім того, постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12.03.2020 на всій території України запроваджено карантин, який відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 № 651 відмінено з 30.06.2023.
Законом України від 30.03.2020 № 540-IX "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: "Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.".
Також Законом України "Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану" від 15.03.2022 № 2120-ІХ доповнено розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України пунктом 19, за яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 "Про введення воєнного стану в Україні", затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022 "Про затвердження Указу Президента України "Про введення воєнного стану в Україні", в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який триває і станом на даний момент.
Тому, подання 10.11.2023 Прокурором позову мало місце в межах строку позовної давності для його пред`явлення.
За вказаного, судом апеляційної інстанції відхиляються, як недоведені, твердження скаржника-2 про пропущення Прокурором процесуального строку на звернення до суду. 
Отже, на переконання колегії суддів, аргументи апелянтів не знайшли свого підтвердження в межах заявлених вимог, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції через необґрунтованість у розумінні ст.ст. 74, 76, 80, 86, 269 ГПК України. Інші доводи скаржників, прийняті до уваги, однак вони не спростовують вищенаведені висновки про наявність підстав для відмови у задоволенні апеляційних скарг. Водночас, підстав для виходу за межі вимог та доводів апеляційних скарг - суд апеляційної інстанції в розумінні ч. 4 ст. 269 ГПК України не встановив.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься й у частині 1 статті 74 ГПК України.
Отже, за загальним правилом, обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. При цьому доказування полягає не лише в поданні особами доказів, а й у доведенні їх переконливості. Розподіл між сторонами обов`язку доказування визначається предметом спору.
Змагальність сторін є одним із основних принципів господарського судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 86 ГПК).
Частиною 5 статті 236 ГПК України визначено, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Згідно ч. 4 ст. 11 ГПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у рішенні від 28.10.2010 у справі «Трофимчук проти України» зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, суди мають належним чином зазначати підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною, залежно від характеру рішення. 
З огляду на викладене колегія суддів зазначає, що у даній постанові надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах. 
За висновками судової колегії, доводи апелянтів, що оскаржуване рішення в частині відмови у задоволенні позову прийнято внаслідок неправильного застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, без надання належної оцінки всім доказам та повного з`ясування усіх фактичних обставин справи, а також про те, що у задоволеній частині позовних вимог рішення прийнято з неправильним застосуванням (не застосуванням) норм матеріального права та з неповним встановленням обставин справи, - не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи в апеляційному порядку.
Відповідно до статті 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Враховуючи все вищевикладене, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що місцевим господарським судом належним чином досліджено обставини справи та надано цим обставинам відповідну правову оцінку. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/17356/23 відповідає фактичним обставинам справи, не суперечить чинному законодавству України, а тому передбачених законом підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення в розумінні приписів статті 277 ГПК України не вбачається.
В свою чергу, апелянтами не наведено переконливих аргументів у відповідності з нормами чинного законодавства, щодо спростування висновків суду першої інстанції.
При цьому, викладені у відзивах на апеляційні скарги твердження кожної з сторін знайшли своє підтвердження в частині спростування викладених скаржниками, як протилежними сторонами, в апеляційних скаргах доводів у цілому. 
Згідно ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору, що були понесені стороною в суді апеляційної інстанції покладаються на апелянтів (Київську міську прокуратуру та ТОВ “Хозхімсервіс”).
Керуючись ст.ст. 129, 269, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст.ст. 276, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ: 
1. Апеляційні скарги Київської міської прокуратури та Товариства з обмеженою відповідальністю “Хозхімсервіс” на рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/17356/23 – залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 14.05.2025 у справі № 910/17356/23 – залишити без змін. 
3. Судові витрати зі сплати судового збору, понесені стороною у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції, покласти на Київську міську прокуратуру та Товариство з обмеженою відповідальністю “Хозхімсервіс”.
4. Справу повернути до суду першої інстанції. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, що передбачені ст.ст. 287-289 ГПК України.
Повний текст постанови складено 30.06.2026. 

Головуючий суддя С.О. Алданова 

Судді О.О. Євсіков

В.А. Корсак